С.М. Фролов
БАНКІВСЬКА
СПРАВА
та основи митного регулювання
в Україні:
теорія та практика
Навчальний    посібник
Рекомендовано Міністерством освіти і науки України
як навчальний посібник для студентів
вищих навчальних закладів
Сумський державний

Суми
«Університетська книга» 2004

ЗМІСТ
УДК   336.71+336.24(075.8) ББК    65.9(УКР.)262.1я73 Ф91

Рецензенти:
доктор економічних наук, професор С.М. Ілляшенко; доктор економічних наук, професор С.М. Козьменко; доктор економічних наук, професор Є.В. Мішеній
Гриф надано Міністерством освіти і науки України. Лист № 14/18.2-317 від 29.12.03
Фролов С.М.
Ф91      Банківська справа і основи митного регулювання в Україні: теорія та практика: Навч. посіб. - Суми: ВТД «Університетська книга», 2004. -368с.
І8ВМ 966-680-132-9
У навчальному посібнику розглядаються загальні питання теорії банку, суть, функції, правові та економічні засади його діяльності; організаційно-правові питання створення та функціонування Державної митної служби України як суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності, основною метою якого є захист економічних інтересів держави.
Особливу увагу зосереджено на поєднанні теоретичних і практичних питань функціонування банків та митних органів, запропоновані тестові завдання, різноманітні ситуаційні задачі з питань банківської та митної діяльності.
Для викладачів та студентів економічних спеціальностей, а також для тих, хто вивчає дисципліни, пов'язані з валютним регулюванням ЗЕД в Україні. Посібник може бути використаний як довідковий матеріал для керівників та фахівців підприємств і фірм різних форм власності.
Матеріал посібника ґрунтується на законодавчій базі станом на 01.01.2004 року.
ББК 65.9(4УКР)262.1я73
І8ВМ 966-680-132-9
©Фролов С.М., 2004 © ТОВ*«ВТД «Університетська книга», 2004

Вступ .................................................................................................... 4
Тема 1.    Гроші   в кругообігу .................................................................. 7
Тема 2.    Кредитно-фінансова система України ....................................... 14
Тема 3.    Правове регулювання банківської діяльності ............................ 18
Тема 4.    Емісійні банки, їх функції...................................................... 22
Тема 5.    Комерційні банки. Порядок їх створення.................................. 26
Тема 6.    Банківський менеджмент. Банківський маркетинг .................... 33
Тема 7.    Взаємовідносини між комерційним банком і клієнтами ............ 39
Тема 8.    Платіжна система та її елементи ............................................. 46
Тема 9. Організація платіжного обороту. Основні форми безготівкових
розрахунків ........................................................................... 53
Тема 10. Ресурси комерційного банку і їх структура............................... 62
Тема 11. Кредитний потенціал комерційного банку ................................ 67
Тема 12. Регулювання діяльності комерційних банків ............................ 70
Тема 13. Активні операції комерційних банків. Форфейтинг,
факторинг, овердрафт, лізинг ................................................... 86
Тема 14. Система оцінки кредитоспроможності позичальника і методи її
визначення ............................................................................ 94
Тема 15. Порядок забезпечення зворотності кредиту ............................. 104
Тема 16. Пасивні банківські операції. Депозитні банківські операції...... 109
Тема 17. Операції комерційного банку з цінними паперами................... 114
Тема 18.  Нові банківські продукти і послуги ....................................... 122
Тема 19. Основи бухгалтерського обліку в банках................................. 132
Тема 20. Міжнародні платіжні системи і розвиток міжбанківських
кореспондентських відносин.................................................. 143
Тема 21. Правове регулювання зовнішньоекономічної діяльності
в Україні............................................................................. 152
Тема 22. Правові і економічні аспекти торгових договорів ..................... 159
Тема 23. Вільні економічні зони і зовнішньоекономічна діяльність ........ 164
Тема 24. Акредитивна форма розрахунків............................................ 169
Тема 25. Валютні операції комерційних банків .................................... 174
Тема 26. Банківський аудит ............................................................... 185
Тема 27. Організаційно-правові основи митної діяльності...................... 192
Тема 28. Порядок переміщення товарів і транспортних засобів через
митний кордон України ........................................................ 195
Тема 29. Митні режими щодо товарів і транспортних засобів, які
переміщуються через митний кордон України......................... 200
Тема ЗО. Митна вартість товарів і методи її визначення. Визначення
країни походження товару .................................................... 209
Тема 31. Митно-тарифне регулювання зовнішньоекономічної діяльності. 220 Тема 32. Заходи нетарифного регулювання зовнішньоекономічної
діяльності на території України ............................................ 229
Практикум ........................................................................................ 241
Додатки    .......................................................................................... 331
Список використаних джерел .............................................................. 350
Словник термінів ............................................................................... 355

ВСТУП
На сучасному етапі трансформації національної економіки України та пошуків шляхів подолання її кризового стану важливе місце посідає завдання формування ефективної банківської системи. Банківські установи як найважливіший елемент відтворювальної структури економіки організують рух і перерозподіл ресурсів суспільства в їх грошовому вираженні. Через банківську систему проходять грошові розрахунки і платежі господарюючих суб'єктів та населення в цілому. Саме комерційним банком належить важлива функція мобілізації тимчасово вільних грошових ресурсів і перетворення їх у реальний капітал за рахунок різноманітних кредитних, інвестиційних та інших операцій і забезпечення таким чином потреб економіки в додаткових ресурсах.
Банки створюють основу для грошового обороту і пов'язані з усіма галузями і секторами економіки. Вони забезпечують фінансування всіх сфер підприємництва, виробничої і невиробничої сфер, сфери управління та наповнюють бюджет необхідними грошовими коштами. Через банки також здійснюється двосторонній рух грошей, взятих у позику (кредит).
Банк є реальною продуктивною силою, його діяльність прямо пов'язана з економікою, забезпеченням безперервності і прискоренням виробництва, примноженням багатства суспільства. Діяльність банків сприяє значному збільшенню матеріального виробництва і обміну продуктами праці. За станом банків оцінюють загальний економічний розвиток суспільства.
Банки здатні пристосуватися до навколишнього середовища. Вони зберегли себе, свій вигляд, своє місце в народному господарстві саме завдяки здатності до саморегулювання. Реагуючи на мінливі потреби ринку, пристосовуючись до сучасної економіки, банківська справа пропонує опис тієї технології, яка має використовуватися в конкретних економічних ситуаціях, на стадіях кризи або підйому, в умовах стабільності/нестабільності.

Становлення банківської системи тісно пов'язане зі створенням ефективного механізму управління банківською діяльністю, дієвої системи регулювання і контролю банківських операцій. Це, у свою чергу, потребує глибокого вивчення основ сучасної банківської справи, дослідження сутності й особливостей надання різноманітних банківських послуг, відстеження та врахування банківського досвіду, а також перспективних можливостей розвитку фінансово-кредитної системи України в цілому.
З набуттям незалежності і становленням державності України зовнішньоекономічна діяльність стала об'єктом її державної політики, а створення відповідної інфраструктури для цієї діяльності, зокрема митної, - важливим завданням уряду. Створення і оснащення кордонів, митниці, законодавства щодо порядку і умов в'їзду, виїзду й транзиту через Україну громадян, вантажів, транспортних засобів стають елементами використання фінансових потоків сектору загальнодержавного управління, у той час як надходження від митної діяльності є структурною складовою формування цих потоків.
Митне законодавство - один із найбільш оперативних інструментів державного регулювання економіки, оскільки воно значно ширше порівняно з іншими сферами законодавства реагує на потреби та зміни економічної ситуації. Митно-правові норми виконують особливу захисну функцію в комплексі нормативних актів, які регламентують зовнішні зв'язки держави.
Одним із головних напрямків діяльності митних органів є обкладення митом товарів та інших предметів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до Закону України «Про митний тариф України» та «Митного кодексу України».
У посібнику зосереджено увагу на поєднанні теоретичних і практичних питань функціонування банків та митних органів, запропоновано тестові завдання та розглянуті різноманітні ситуаційні задачі з питань банківської та митної діяльності.
Курс «Банківська справа і основи митного регулювання в Україні» присвячений загальним питанням теорії банку, його суті, функціям, правовим і економічним основам діяльності. Висвітлені окремі організаційно-правові питання функціонування суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності.
Розглянуто організацію окремих банківських операцій - депозитних, кредитних, розрахункових, валютних, з цінними паперами, факторингу, лізингу.

Навчальні дисципліни «Банківська справа» та «Фінансовий механізм зовнішньоекономічної діяльності» спрямовані на досягнення таких цілей:
1. Сформувати в студентів цілісну систему знань про банківську діяльність і банк як фінансовий інститут.
2. Дати уявлення про поняттєво-термінологічний апарат, що характеризує суть і зміст банківських операцій.
3. Розкрити модель грошових потоків, які проходять через банківську систему.
4. Поєднати основні поняття валютної діяльності банків з організаційно-правовими аспектами митного регулювання суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності в Україні.
Завданням даних дисциплін є:
1. Дати студентам певний мінімум теоретичних знань у поєднанні з формуванням практичних навичок.
2. Окреслити основні напрями роботи банків у XXI столітті з урахуванням можливих банківських інновацій.
3. Сформувати в студентів організаційно-правовий та фінансовий підхід до формування цінової політики підприємств при виконанні експортно-імпортних операцій з урахуванням діяльності митниць у сучасних умовах.

Тема 1
Гроші в кругообігу
Основний кругообіг
Одним з найважливіших елементів будь-якої економічної системи є кругообіг доходів і продуктів, тобто потік товарів і послуг, якими обмінюються домашні господарства і фірми, збалансований контр потоком грошових платежів, здійснюваних при цьому обміні. Розглянемо найбільш просту з версій кругообігу на прикладі економічної системи, у якій узагалі відсутні фінансові ринки, уряд, а також відсутні такі поняття, як імпорт і експорт. Спрощену схему кругообігу подано на рис. 1.1.
Потоки реальних товарів і послуг спрямовані за рухом годинникової стрілки; потоки грошових платежів - у протилежному

Товари

Товари

Ринки продуктів

Витрати на національний продукт

Сумарні витрати

 

Сімейні господарства

Фірми

Платежі за ресурси

Національний доход

Ринки ресурсів

Ресурси

Ресурси

Рис. 1.1. Основний кругообіг продуктів і доходів

напрямку. У цій економічній системі сімейні господарства витрачають усі одержувані ними доходи на придбання споживчих товарів, а фірми продають свої продукти сімейним господарствам відразу ж по закінченні їхнього виробництва.
З усіх потоків, показаних на рис. 1.1, розглянемо два найбільш важливих. Перший з них - це національний продукт, оцінка сумарної вартості всіх готових товарів і послуг, зроблених в економічній системі. Інший найважливіший потік - це національний доход, який становить собою сумарний доход, отриманий сімейними господарствами, включаючи всю заробітну плату, ренту, процентні виплати й прибуток. У моделі кругообігу національний доход і національний продукт приблизно рівні. Для того щоб зрозуміти, чому це саме так, досить простежити кругообіг коштів, що переміщаються «через» ринки продуктів до фірм, а потім, «через» ринки ресурсів - до сімейних господарств. Коли фірми одержують платежі за товари і послуги, які складають національний продукт, вони використовують частину цих платежів, видаючи своїм робітникам заробітну плату і сплачуючи ренту і відсоток власникам ресурсів, використаних у виробництві. Ці виплати, що являють собою витрати на виробництво національного продукту, вміщають у себе весь обсяг національного доходу. Те ж, що залишається у фірм після здійснення всіх витрат, є прибутком, який також вважається частиною національного доходу, тому що він зароблений сімейними господарствами, які одночасно є власниками фірм. Отже, як заробітна плата, так і інші види виплат за ресурси, а також прибуток враховуються як суми, отримані від продажу національного продукту, ці суми цілком переходять сімейним господарствам.
Крім потоків, показаних на рис. 1.1, існують також кількісні показники, які називаються статичними величинами (або запасами). Ці показники служать для вимірювання кількостей, що існують у деякий конкретний момент часу. Такі величини виражаються без урахування часового інтервалу.
З усіх економічних статичних величин найважливішими є гроші. Якщо порівняти грошові потоки з рухом потоку якоїсь рідини, то національний продукт можна розглядати як показник швидкості руху цієї рідини. Кількість грошей - об'єм рідини у потоках. Якщо прискорити рух рідини за допомогою насосу, то можна збільшити швидкість потоку (збільшити національний доход), навіть не змінюючи об'єму рідини в системі (кількість грошей). У цьому випадку кожен галон рідини в потоці, природно, буде робити більшу кількість оборотів за той самий період.

Залежність між статичною кількістю грошей і потоком національного продукту аналогічна залежності між кількістю води в замкнутій системі і потоком води у ній. У грошовій формі ця залежність може бути виражена рівнянням обміну:
МV = Pу,
де   М - це статична кількість грошей (або грошова маса); V - швидкість обігу (кількість разів, використання кожної одиниці грошової маси на придбання готових товарів і послуг за один рік); Р - рівень цін, середнє зважене значення цін готових товарів і послуг, виражене відносно базового річного показника, що дорівнює 1,0; у - реальний національний продукт. Добуток рівня цін на реальний національний продукт (Гру - права частина рівняння) дорівнює номінальному національному продукту (тобто національний продукт виражений у цінах, які не враховують інфляції). Відповідно швидкість обігу грошей також може бути інтерпретована як відношення номінального національного продукту до величини грошової маси.
Заощадження, інвестиції і фінансові ринки
В умовах сучасної ринкової економіки величина щорічних витрат сімейних господарств у середньому, як правило, менше величини їхніх доходів. Та частина доходу сімейного господарства, що не використовується на купівлю товарів і послуг, а також на сплату податків, називається заощадженнями.
Найбільш поширеною формою заощаджень є використання частини доходу або для створення накопичень у вигляді готівки чи внесків в ощадних банках, або для придбання цінних паперів.
Відзначимо, що не всі сімейні господарства належать до категорії зберігаючи. Наприклад, ряд молодих сімейних господарств витрачають істотно більше, ніж заробляють, щоб придбати деякі дорогі товари і послуги, такі, наприклад, як житло й освіта. Ці покупки здійснюються за рахунок позик. Багато людей похилого віку, знаходячись на пенсії, витрачають більше, ніж одержують, для того щоб забезпечити собі більш високий рівень життя. Ці витрати здійснюються за рахунок коштів, накопичених у результаті зроблених у минулому заощаджень. Однак від'ємна величина заощаджень сімейних господарств цього типу перекривається додатною величиною заощаджень сімейних господарств, які складаються з осіб із високими доходами і стабільною кар'єрою.
Якщо домашні господарства в середньому витрачають протягом року менше, ніж заробляють, то ділові підприємства й

фірми в середньому щороку витрачають трохи більше, ніж одержують від продажу своїх продуктів. Це відбувається внаслідок того, що, крім платежів за ресурси, фірми повинні здійснювати й інвестиції.
Інвестиції, які здійснюються фірмами, складаються з двох компонентів. Перший з них - це інвестиції в основний капітал, тобто на придбання нових капітальних благ, таких, як виробниче устаткування, комп'ютери й будівлі виробничого призначення. Другий компонент - інвестиції у товарно-матеріальні запаси, що являють собою накопичення запасів сировини, які підлягають використанню у виробничому процесі, і непроданих готових товарів.
Коли до кругообігу додаються заощадження й інвестиції, виникають два шляхи, якими кошти можуть «подорожувати» від сімейних господарств до ринків продуктів. Один шлях (прямий) - являє собою витрати на споживання. Інший шлях (непрямий) - рух коштів через фінансові ринки, заощадження й інвестиції. Ці зв'язки показано на рис. 1.2. З метою спрощення цієї моделі кругообігу, на рисунку не позначені ті потоки, що спрямовані за годинниковою стрілкою, - потоки товарів і послуг, зображені лише потоки грошових коштів.
Оскільки більшість заощаджень здійснюється сімейними господарствами, а більшість інвестицій - фірмами, то потрібен певний набір механізмів, який здійснює переміщення потоків грошових фондів від перших до других. Саме ці механізми створюються завдяки функціонуванню фінансових ринків. Фінансові ринки зображені в центрі діаграми кругообігу продуктів і доходів на рис. 1.2. Вони складаються з безлічі різноманітних «каналів», якими грошові кошти перетікають від власників заощаджень до позичальників. Ці канали можна поділити на дві основні групи.
До першої групи належать канали прямого фінансування, тобто такі, якими кошти переміщаються безпосередньо від власників заощаджень до позичальників.
Можна виділити дві підгрупи способів прямого фінансування. Капітальним фінансуванням називається будь-яка угода,
за якою фірма одержує грошові кошти для здійснення інвестицій в обмін на надання права пайової участі у власності на цю
фірму. Найбільш відомий приклад - продаж корпораціями зви
чайних акцій.	І
Ще одна підгрупа прямого фінансування - це фінансування шляхом одержання позик. У цьому випадку фірма отримує

Витрати на національний продукт

Витрати на споживання

                             

Національний доход

Платежі за ресурси

Рис. 1.2. Заощадження, інвестиції і фінансові ринки в моделі кругообігу
грошові кошти в обмін на зобов'язання виплатити їх у майбутньому з певним відсотком, причому права на частку власності на фірму кредитор не одержує. Найбільш відомий приклад -облігація.
Друга група каналів фінансового ринку - канали непрямого фінансування. При непрямому фінансуванні кошти, що переміщаються від сімейних господарств у напрямку до фірм, проходять через особливі інститути, до яких належать, наприклад, банки, взаємні фонди, а також страхові компанії, тобто через фінансових посередників.
Роль держави в кругообігу продуктів і доходів
Наступним кроком в аналізі кругообігу продуктів і доходів буде введення в коло розглянутих об'єктів державного сектора. Для зручності розглянемо всі рівні урядових організацій (федеральний, рівень урядів окремих штатів і муніципальний) так, ніби

10
11

вони функціонують як єдине ціле. Державний сектор зв'язаний з економічною системою через:
1) податки (різниця податків і трансфертних платежів), які рухаються від сімейних господарств - до уряду. Трансфертні платежі містять у собі державні пенсії, допомоги по безробіттю, відшкодування витрат на виробництво продукції і т.д.;
2) державні закупівлі, у результаті яких кошти переміщаються від уряду на ринки продуктів. Державні закупівлі товарів і послуг, які включають платежі держави за всі придбані нею товари і послуги, а також заробітна плата державних службовців і трансфертні платежі складають державні витрати;
3) позики. У випадку дефіциту бюджету уряд здійснює позики на фінансових ринках.
Модель кругообігу з урахуванням впливу іноземного сектору економіки
Оскільки в сучасному суспільстві економіка будь-якої країни належить до розряду відкритих економічних систем, тобто тим чи іншим способом зв'язаних із зовнішнім світом, то неможливо не врахувати впливу іноземного сектору економіки на фінансовий і товарний кругообіг, який здійснюється шляхом:
1) імпорту - платежі за імпорт викликають зменшення валюти в країні;
2) експорту - платежі за експорт викликають збільшення валюти в країні;
3) позик - якщо експорт не покриває імпорту, то держава вдається до запозичення коштів на міжнародних фінансових ринках.
Подібно імпорту й експорту міжнародні фінансові операції спричиняють виникнення певних потоків платежів, спрямованих як усередину економічної системи, так і за її межі.
Потоки коштів, спрямовані «всередину» економічної системи, які виникають у результаті чистих закупівель активів іноземними покупцями і чистих позик, наданих іноземними фінансовими посередниками, називаються чистим збільшенням капіталу. Під чистими позиками в цьому контексті розуміють різницю між величиною нових позик і величиною виплат по старих позиках.
Слід зазначити, що основними постачальниками інвестиційних коштів для усього світу з 1813 по 1990 рр., були американські фінансові ринки.

Контрольні питання
1.    Опишіть основний кругообіг продуктів і доходів. Чому національний продукт приблизно дорівнює національному доходу?
2.    Обґрунтуйте залежність між статичною кількістю грошей і потоком національного продукту.
3.	Вплив заощаджень і інвестицій на модель кругообігу.
4.	Канали фінансування у сфері фінансового ринку.
5.	Продемонструйте зв'язок держави з економічною системою.
6.	Види зв'язку економічної системи з зовнішнім світом.
7.	Що таке чисте збільшення капіталу?

12
13

Тема 2
Кредитно-фінансова система країни

 

Кредитно-фінансова система України
Поняття і структура кредитно-фінансової системи
Кредитна-фінансова система являє собою сукупність кредитних відносин, форм і методів кредиту і кредитні установи держави.
В умовах ринкової економіки кредитно-фінансова система відтворює кредитні відносини, що виникають у зв'язку з переміщенням тимчасово вільних грошей від кредитно-фінансових установ (продавців) до підприємств, організацій, населення (покупців) на принципах повернення з обов'язковою виплатою відповідних відсотків за їх використання.
Кредитно-фінансова система України є дворівневою системою (див рис. 2.1). Як видно на рис. 2.1, до складу банківської системи входять Національний банк України і комерційні банки. Також у цю систему входять Ексімбанк, Ощадний банк та інші комерційні банки різних видів і форм власності.
Парабанківська система передбачає створення «навколо банківських», «квазібанківських» спеціалізованих кредитно-фінансових інститутів.
Розглянемо ієрархічну структуру кредитно-фінансової системи, наведену в табл. 2.1.
Донедавна (в умовах соціалістичної системи господарювання) у системі грошових і кредитних відносин країни або окремого регіону брали участь державні банки й значно меншою мірою - страхові організації. На цей час, як видно з рис. 2.1 і табл. 2.1, фінансово-кредитну систему формують, крім різноманітних банків, різні небанківські організації.
Однак основою фінансово-кредитної системи все-таки залишаються банки, які акумулюють значну частину грошових ресурсів. Діяльність банківських установ настільки різноманітна,

* спеціалізовані кредитно-фінансові інститути
Рис. 2.1. Кредитно-фінансова система України

14
75

1.
2.
3.
4.
5.
6.
Таблиця 2.1.
Ієрархічна структура кредитно-фінансової системи
	Рівень ієрархії	Назва       інституту
	Назви підрозділів
	Функції інституту
	
Банківська система
	1	Національний
Банк України	Центральний апарат, регіональні установи НБУ
	1. Організація грошового обігу і безготівкових розрахунків
2. Кредитно – розрахункове обслуговування уряду
3. Управління золотовалютними резервами
4. Грошово – кредитне регулювання
5. Реалізація політики НБУ в регіонах	
	2	Комерційні банки
	Центральний апарат, відділення, представництва, дочірні фірми, філії
	1 . Комплексне  кредитно – розрахункове обслуговування клієнтури
2. Спеціалізація на окремих видах банківських  послуг	
Парабанківська система	3	СКФІ	Центральний апарат, філії, представництва
	Надання спеціалізованих видів кредитно – розрахункових фінансових послуг
	
                              4      	4	Поштової	Центральний
	Розрахункове обслугою

		ощадні
	апарат,
	вдування населення,

		інститути
	відділення
	залучення дрібних

		
	
	внесків.

Контрольні питання
Що таке кредитно-фінансова система?
Роль кредитно-фінансової системи в ринковій економіці.
Опишіть структуру кредитно-фінансової системи України.
Що являє собою пара банківська система?
Які функції інститутів кредитно-фінансової системи?
У чому відмінність кредитно-фінансової системи колишнього СРСР і України?

що їх суть у сучасних умовах видається невизначеною. На цей час банки здійснюють різні види операцій. Вони не тільки організують грошовий обіг у сфері кредитних відносин, а і фінансують народне господарство, здійснюють страхові операції, купівлю-продаж цінних паперів, у деяких випадках виконують посередницькі договори і управління майном. Банківські структури беруть участь у розгляді народногосподарських програм, ведуть статистичну роботу, виступають як консультанти, мають свої підсобні підприємства.

16
17

Тема З
Правове регулювання банківської діяльності
Правове регулювання комерційного банку як самостійного господарського суб'єкта здійснюється такими законодавчими актами:
•    Закон України «Про господарські товариства»;
•    Закон України «Про підприємства»;
•    Закон України «Про банки і банківську діяльність»;
•    Декрет Кабінету Міністрів України «Про валютне регулювання й контроль» та ін.
Згідно зі ст. 48 Закону України «Про банки і банківську діяльність» НБУ здійснює контроль за дотриманням усіма юридичними особами банківського законодавства і нормативних актів, що видаються НБУ, має право застосовувати санкції щодо суб'єктів за допущені ними в цій сфері порушення, зокрема, стягувати штраф у розмірі неправомірно отриманого доходу і застосовувати інші економічні санкції відповідно до законодавства.
НБУ вправі перевіряти комерційний банк з будь-яких питань з метою здійснення контролю за дотриманням банківського законодавства й економічних нормативів з обов'язковим дотриманням банківської таємниці щодо рахунків і внесків клієнтів і кореспондентів.
Довідки щодо рахунків і внесків юридичних осіб видаються:
1) безпосередньо організаціям і підприємствам;
2) податковим інспекціям - з питань оподаткування;
3) судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, контрольно-ревізійної служби, арбітражному суду, аудиторським організаціям - за письмовим запитом і у випадках, передбачених законодавством.

Довідки щодо рахунків і внесків фізичних осіб видаються:
1) самим вкладникам і їхнім представникам;
2) судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ - лише щодо справ, що знаходяться у них у виробництві (кримінальні і цивільні).
Законодавство передбачає такі випадки надання банківської інформації органам:
•    міліції - щодо кримінальних справ, що знаходяться у виробництві;
•    прокуратурі - прокурор вправі за письмовим запитом одержати доступ до документів, що становлять банківську і конфіденційну таємницю, а також за письмовим запитом одержати ці відомості у вигляді довідки;
•    КРУ - при перевірці об'єктів, що належать до їхньої компетенції, вправі письмово вимагати копії документів і відомості про банківські операції й залишки коштів на рахунках цих об'єктів;
•    аудиторам і аудиторським фірмам - за офіційно засвідченою замовником вимогою надаються необхідні для проведення аудита документи.
У процесі вивчення банківської діяльності часто доводиться мати справу з такими поняттями, як юридична особа, філії та представництва, резиденти й нерезиденти.
Юридичною особою вважається підприємство або організація, що має відособлене майно і відповідає ним за своїми зобов'язаннями, від свого імені виступає в громадському обороті, а також у суді, арбітражному суді, будучи суб'єктом майнових і немайнових прав і обов'язків, а також зареєстроване як таке в законодавче встановленому порядку.
Юридична особа має три головних ознаки:
1. Організаційна єдність - наявність внутрішньої структури, органів управління, відповідних підрозділів, закріплених статутом.
2.  Відособлене майно - наявність статутного фонду, відособленого балансу, банківського рахунка.
3.  Право від свого імені виступати в цивільному обороті - вступати в договірні відносини з іншими юридичними й фізичними особами, наявність фірмового найменування.
Юридичну особу представляє в цивільному обороті його орган
• одноособовий (директор, голова правління) чи колегіальний (рада, правління).

18
19

З метою постійного виконання будь-яких дій за межами свого місцезнаходження юридична особа може створити філію або представництво.
Філія здійснює або всі, або частину основних функцій юридичної особи.
Представництво не виконує господарські чи інші основні функції юридичної особи, а здійснює від її імені юридичні операції, насамперед по представництву й захисту її інтересів. Наприклад, філія банку має право виконувати всі банківські операції, а представництво - тільки укладати договори, які виконує головний банк (при укладенні представництвом кредитного договору відкриватиме позичковий рахунок і видаватиме кредит головний банк). Філії й представництва діють від імені головного банку.
Резидентами є:
1. Фізичні особи незалежно від громадянства, що мають постійне місце проживання на території України.
2. Юридичні особи, суб'єкти підприємницької діяльності, що не мають статусу юридичної особи, з місцезнаходженням на території України, що здійснюють свою діяльність на підставі законів України.
Нерезидентами є:
1. Фізичні особи, незалежно від громадянства, що мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі тимчасово знаходяться на території України.
2. Юридичні особи, суб'єкти підприємницької діяльності, що не мають статусу юридичної особи, з місцезнаходженням за межами України, що створені і діють відповідно до законодавства іноземної держави.
У процесі своєї діяльності банк вступає в певні відносини, найчастіше договірні, з іншими банками, підприємствами - юридичними, а також фізичними особами.
Договір - це угода двох і більше осіб з визначенням їхніх прав і обов'язків, спрямованих на виконання певних дій або здійснення операцій.
Структура договору:
1.  Сторони - юридичні й фізичні особи, що мають дієздатність.
2.  Предмет.
3.  Права і обов'язки.
4. Розмір оплати і порядок розрахунків.
5.  Термін договору.

6.	Майнова відповідальність.
7.	Порядок розгляду спорів.
8.	Реквізити сторін.
У зв'язку з необхідністю прискорення оборотності коштів у договорах зазначається крайній термін їх повернення. В умовах договору передбачається відповідальність сторін і встановлюється сплата пені за прострочення по закінченні терміну оплати за кожний день прострочення, а також передбачається штраф у вигляді неустойки за порушення терміну повернення коштів за договором.
Пеня стягується за кожний день прострочення протягом певного часу в процентному відношенні до суми невиконаного зобов'язання, а штраф - одноразово в заздалегідь визначеній сумі.
Контрольні питання
1.   Правове положення банку як самостійного господарського суб'єкта.
2.   Взаємини з НБУ, державними органами, юридичними й фізичними особами.
3.	Поняття юридичних і фізичних осіб, резидентів і нерезидентів.
4.	Відмітні риси представництв і філій.
5.	Договір, структура й відповідальність по ньому.

21
20

І
Тема 4
Емісійні банки, їхні функції
Потреба в центральних банках виникла у зв'язку з розвитком товарно-грошових відносин в період переходу від феодалізму до капіталізму близько трьохсот років тому (один з перших центральних банків - шведський Ріксбанк, утворений в 1668 р.).
Центральний банк (ЦБ) або емісійний банк (ЕБ) - центр з організації банківської справи в країні, навколо якого групуються інші банки і кредитні установи.
ЦБ поєднує в собі риси комерційної банківської установи і державного відомства, яка має певні владні функції щодо організації грошово-кредитного обігу. Для ЦБ характерний високий рівень незалежності від інших державних структур.
ЦБ звичайно створюється у формі акціонерного товариства, наділеного особливими повноваженнями. У більшості випадків його капітал належить державі, але акціонерами також можуть бути комерційні банки та інші фінансові установи. ЕБ має у своєму розпорядженні такі великі кошти, яких не має жоден інший банк, оскільки його пасиви — це кошти бюджету і готівка в обігу. Активами ЕБ є операції з державними цінними паперами, вкладення в золотовалютні цінності, касова готівка, позичкові і облікові операції.
Основними для ЦБ є такі функції:
•   емісія і контроль грошового обігу;
•    розрахунковий і резервний центр комерційних банків;
•    управління державним боргом і виконання державного бюджету;
•    виконання ролі кредитора «банку банків»;
•    встановлення економічно обґрунтованих лімітів і нормативів діяльності комерційних банків, у т.ч. ставок по кредитах;
•    визначення пріоритетної мети грошово-кредитної і валютної політики;

•    організація І здійснення інкасації;
•    ліцензування банківської діяльності;
•    здійснення зовнішньоекономічної фінансово-кредитної діяльності;
•    зміцнення матеріально-технічної бази і автоматизація банківської діяльності;
•    контроль і нагляд за банківською діяльністю;
•    складання зведеного балансу банківської системи;
•    наукові і аналітичні дослідження.
Національний банк України (НБУ) був створений у 1991 р. згідно з Законом України «Про банки і банківську діяльність» і статутом НБУ на базі української республіканської контори Держбанку СРСР та її обласних управлінь. Згідно з чинним законодавством НБУ є ЦБ держави, який стоїть на найвищому рівні банківської системи. Він підзвітний тільки Верховній Раді України і має право законодавчої ініціативи.
НБУ є емісійним центром держави, проводить єдину державну політику у сфері грошового обігу, кредиту, стабільності грошової одиниці, організує міжбанківські розрахунки, визначає курс грошової одиниці відносно інших валют. Він має монопольне право на випуск грошей в обіг, а також випуск національних грошових знаків за рішенням Верховної Ради України.
НБУ накопичує золотовалютні резерви, які зараховуються на його баланс, здійснює операції по їх розміщенню (у т.ч. в іноземних банках).
У межах своєї компетенції НБУ здійснює такі операції:
•    видає комерційним банкам кредити на певний термін;
•    веде розрахунки банків-кореспондентів і здійснює розрахункове касове обслуговування комерційних банків і інших кредитних установ;
•    купує і продає цінні папери, що випускаються державою;
•    здійснює емісію приватизаційних паперів;
•    виступає гарантом кредитів, які надаються суб'єктам зовнішньоекономічної діяльності іноземними банками, іншими міжнародними фінансовими організаціями;
•    купує і продає іноземну валюту і платіжні документи в іноземній валюті та інші операції відповідно до своїх функцій.
Функції і права НБУ затверджені в Законі України «Про Національний банк України». Він має статутний фонд, який служить для забезпечення його зобов'язань і утворюється за рахунок коштів держави.

22
23

Керівним органом НБУ є Правління. Воно розглядає:
•    питання організації і здійснення єдиної політики щодо кредитування, розрахунків, обліку і звітності, банківського контролю;
•    проекти прогнозів касових оборотів, зведеного валютного плану;
•    питання діяльності управлінь НБУ на місцях, а також підвідомчих підприємств і організацій;
•    проекти указів, постанов і інших нормативних актів НБУ;
•    річний звіт і баланс НБУ, річний звіт про роботу системи банків і зведений баланс банків України.
Разом з тим до компетенції Правління відносяться питання підбору, розташування, підготовки і перепідготовки кадрів.
Кредитні ресурси НБУ складаються з коштів Статутного та інших фондів, залишків коштів державного бюджету, коштів на депозитних рахунках, коштів в обороті і міжбанківських розрахунках, а також переданих у вигляді плати коштів ВАТ «Державний ощадний банк України», які формуються за рахунок внесків населення.
Видаючи дозвіл на створення на території України комерційних банків (надалі КБ) шляхом їх реєстрації, НБУ контролює їхню діяльність. Свою діяльність, нарівні з функціями і правами, НБУ реалізує через регіональні управління в областях і республіці Крим, які є його підрозділами і виконують частину його функцій.
У розвитку і вдосконаленні національної фінансово-кредитної системи не слід нехтувати багатим досвідом функціонування таких інститутів у розвинених зарубіжних державах.
Банк Англії був створений у 1694 році відповідно до парламентського акту у формі акціонерної компанії. У 1946 р. був націоналізований. У наш час він здійснює зв'язок між державними органами і приватним сектором, знаходиться під контролем казначейства. Надходження грошових коштів на рахунки держави відбувається як шляхом обов'язкових для Банку Англії відрахувань з отриманого ним прибутку, так і шляхом операцій з цінними паперами. Банк Англії (надалі БА) управляє держборгом. Поряд з БА банкноти дозволено випускати також трьом найбільшим комерційним банкам Шотландії і Північної Ірландії. БА визначає пропорції між окремими статтями і загальною сумою балансу. Він може зажадати від КБ певних пропорцій між власними і залученими коштами, встановлює кількісні обмеження кредитів. В обліковій сфері (встановлення обов'язкових мінімальних резервів) БА дає тільки рекомендаційні вказівки.

У США європейській категорії ЦБ з його відділеннями і філіями відповідає система банків Федерального резерву. Банк Федерального резерву (БФР) являє собою корпорацію, тобто юридичну особу, створену у формі акціонерного товариства. Усі БФР створювалися з пайовим підписним капіталом не менше 4 млн. дол. Членами БФР мають бути всі банки штатів з сумою капіталу не менше ніж 1 млн. дол. Інші особи - фізичні особи, об'єднання, корпорації - можуть бути пайовиками БФР, при цьому пакет акцій кожного з них не повинен перевищувати 25 тис. дол. Права голосу вони не мають.
ЦБ СІЛА в особі БФР виконує всі функції, властиві будь-якому ЦБ. Випуск банківських білетів в обіг здійснюється на розсуд Ради керуючих БФР. Вона визначає мінімальну суму, на яку повинні бути випущені банківські білети кожним БФР. Кожний БФР зобов'язаний відкривати рахунки в інших БФР для здійснення міжбанківських операцій, а також в іноземних банках, визначати банки-кореспонденти або створювати представництва за кордоном для впорядкування системи міжнародних розрахунків СІЛА. Будь-який БФР може надати кредит на період не більше 15 днів своєму банку-члену в обмін на прості векселі, забезпечені вкладами або закладеними облігаціями, борговими сертифікатами або векселями казначейства. Кредит на більш тривалий термін (але не більше 90 днів) надається банкам-членам під їх прості векселі. Законодавством СІЛА не передбачене пряме надання кредитів уряду.
Незважаючи на те що ЦБ багатьох країн унаслідок особливостей історичного розвитку дуже різні, вони мають багато схожих рис в організаційній структурі, обов'язках, функціях і інструментах регулювання грошово-кредитної політики.
Контрольні питання
1.	Що обумовило виникнення ЦБ?
2.	Розкрийте зміст поняття «ЦБ».
3.	Що є ресурсами ЦБ?
4.	Основні етапи розвитку системи НБУ.
5.	Функції

24
25

Тема 5
Комерційні банки. Порядок їх створення
Поняття комерційного банку
Комерційний банк — це кредитна установа, організована на акціонерній основі юридичними і фізичними особами. Банки можуть функціонувати як універсальні або як спеціалізовані. За спеціалізацією банки можуть бути:
1)	ощадними;
2)	інвестиційними;
3)	іпотечними;
4)	розрахунковими (кліринговими).
Банк набуває статусу спеціалізованого (крім ощадного) у разі, якщо більше 50% його активів є активами одного типу:
•    для інвестиційного банку - емісія та розміщення цінних паперів, що здійснюються за рахунок грошових коштів приватних інвесторів;
•   для іпотечного банку - активи, розміщені під заставу землі чи нерухомого майна;
•   для розрахункового (клірингового) банку - активи, що розміщуються на клірингових рахунках.
Банк набуває статусу спеціалізованого ощадного банку в разі, якщо більше 50% його пасивів є вкладами фізичних осіб.
Банки мають право створювати банківські об'єднання таких
типів: банківська корпорація, банківська холдингова група, фіна
сова холдингова група. Банки можуть бути учасниками промислово-фінансових груп з дотриманням вимог антимонопольного
законодавства України.	
Банківське об'єднання створюється за попередньою згодою Національного банку України та підлягає державній реєстрації шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру банків.
26

Порядок створення комерційних банків
Комерційні банки створюються як акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю або як кооперативні банки відповідно до законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про господарські товариства» і нормативних актів Національного банку України.
Місцевий кооперативний банк створюється юридичними і фізичними особами відповідно до вимог законодавства України про кооперацію. Мінімальна кількість учасників місцевого кооперативного банку становить 50 осіб, кожна з яких незалежно від розміру своєї участі в капіталі банку (паю) має право одного голосу.
Учасниками банку можуть бути юридичні і фізичні особи, резиденти та нерезиденти, а також держава в особі Кабінету Міністрів України або уповноважених ним органів.
Власники істотної участі в банку повинні мати бездоганну ділову репутацію та задовільний фінансовий стан.
Учасниками банку не можуть бути юридичні особи, у яких банк має істотну участь, об'єднання громадян, релігійні та благодійні організації, а також юридичні особи, щодо яких неможливо встановити їхніх власників і джерела коштів, за рахунок яких такі юридичні особи здійснюють внески до статутного капіталу або купують акції банків.
Мінімальний розмір статутного капіталу банку встановлюється згідно з Законом України «Про банки і банківську діяльність» і нормативними актами НБУ.
Статутний капітал комерційного банку формується тільки за рахунок власних коштів засновників, акціонерів (учасників) виключно в грошовій формі. Забороняється використовувати для формування статутного капіталу комерційного банку бюджетні кошти, які мають інше цільове призначення.
Внесок у статутний капітал комерційного банку резиденти України здійснюють у гривнях, а нерезиденти - в іноземній вільно конвертованій валюті або в гривнях.
Статутний капітал банку не повинен формуватися з непідтверджених джерел.
Комерційний банк вважається створеним і набуває статусу юридичної особи з моменту його реєстрації Національним банком України в Республіканській книзі реєстрації банків, валютних бірж та інших фінансово-кредитних установ.
Державна реєстрація банків здійснюється Національним банком України відповідно до вимог Закону України «Про банки
27 ,

і банківську діяльність» та нормативно-правових актів Національного банку України.
Уповноважені засновниками банку особи подають до територіального управління Національного банку України для державної реєстрації такі документи:
1) заяву про реєстрацію банку;
2) установчий договір (крім державного, кооперативного банку);
3) статут банку;
4) рішення про створення банку (протокол установчих зборів) або постанову Кабінету Міністрів України про створення державного банку;
5) бізнес-план, що визначає види діяльності, які банк планує здійснювати в поточному році, і стратегію діяльності банку на наступні три роки згідно із встановленими Національним банком України вимогами;
6) інформацію про фінансовий стан учасників, які матимуть істотну участь у банку. У разі коли засновником банку є юридична особа, надається інформація про членів ради директорів і осіб, які мають істотну участь у цій юридичній особі;
7) бухгалтерську і фінансову звітність за останні чотири звітних періоди (квартали) - для учасників - юридичних осіб, які матимуть істотну участь у банку; довідку Державної податкової адміністрації України про доходи за останній звітний період (рік) - для учасників - фізичних осіб, які матимуть істотну участь у банку;
8) відомості про кількісний склад спостережної ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії;
9) копію платіжного документа про внесення плати за реєстрацію банку, що встановлюється Національним банком України;
10) нотаріально завірені копії установчих документів учасників, які є юридичними особами і матимуть істотну участь у банку;
11) копії звіту про проведення відкритої передплати на акції - для банку, який створюється у формі відкритого акціонерного товариства;
12) відомості про професійну придатність та бездоганну ділову репутацію голови та членів правління (ради директорів) і головного бухгалтера банку та інші документи.
Кошти для формування статутного капіталу новостворюваного банку в розмірі, передбаченому чинним законодавством України та установчими документами, акумулюються учасниками банку (резидентами) на накопичувальному рахунку, що відкривається в територіальному управлінні Національного банку за місцем створення банку відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ. Для цього в тижневий термін з дати подання

документів для державної реєстрації банку уповноважена засновниками особа подає до територіального управління НБУ заяву про відкриття накопичувального рахунку.
Не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення строку, встановленого законодавством для розгляду документів і державної реєстрації банку, учасники банку або уповноважена засновниками особа зобов'язані перерахувати кошти в розмірі підписного капіталу на накопичувальний рахунок.
Територіальне управління НБУ за місцем знаходження банку в місячний строк від дати отримання від банку повного пакету документів готує висновок про загальну оцінку фінансового стану, платоспроможність і ділову репутацію учасників банку, наявність приміщення, придатного для розміщення банку та будівництва касового вузла, професійну придатність голови, його заступників та членів правління і т.п.
Повний пакет документів і висновок територіального управління НБУ подається до Національного банку.
Рішення про державну реєстрацію банку або про відмову в державній реєстрації банку приймається Національним банком України не пізніше тримісячного строку з моменту подання повного пакета документів, зазначених вище.
Національний банк України може вимагати від заявника виправлення недоліків у поданих документах.
Реєстрація банків здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру банків, після чого, як зазначалося вище, банк набуває статусу юридичної особи.
Протягом трьох робочих днів після прийняття відповідного рішення Національний банк України видає банку свідоцтво про його державну реєстрацію за встановленою формою.
Банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії.
Без отримання банківської ліцензії не дозволяється здійснювати одночасно діяльність по залученню вкладів та інших коштів, що підлягають поверненню, і наданню кредитів, а також вести рахунки. Особи, винні у здійсненні банківської діяльності без банківської ліцензії, несуть кримінальну, цивільну чи адміністративну відповідальність згідно із законами України.
На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції:
1) приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб;
2) відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих

29
28

рахунків за допомогою платіжних Інструментів та зарахування коштів на них;
3) розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.
Крім зазначених вище операцій, банк має право здійснювати такі операції та угоди:
1) операції з валютними цінностями;
2) емісію власних цінних паперів;
3) організацію купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів;
4) здійснення операцій на ринку цінних паперів від свого імені (включаючи андеррайтинг);
5) надання гарантій і поручительств та інших зобов'язань від третіх осіб, які передбачають їхнє виконання у грошовій формі;
6) придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг);
7) лізинг;
8) послуги з відповідального зберігання та надання в оренду сейфів для зберігання цінностей та документів;
9) випуск, купівлю, продаж і обслуговування чеків, векселів та інших оборотних платіжних інструментів;
10) випуск банківських платіжних карток і здійснення операцій з використанням цих карток;
11) надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських операцій.
За умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки також мають право:
1) здійснення інвестицій у статутні фонди та акції інших юридичних осіб;
2) здійснення випуску, обігу, погашення (розповсюдження) державної та іншої грошової лотереї;
3) перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів;
4) здійснення операцій за дорученням клієнтів або від свого імені:
•   з інструментами грошового ринку;
•  з інструментами, що ґрунтуються на обмінних курсах та відсотках;
•  з фінансовими ф'ючерсами та опціонами;
5) на довірче управління коштами та цінними паперами за договорами з юридичними та фізичними особами;

6) на депозитарну діяльність і діяльність з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів.
Банки можуть відкривати філії та представництва згідно з вимогами Закону України «Про банки і банківську діяльність», нормативними актами НБУ та внутрішньобанківськими положеннями про філію та представництво.
З метою поліпшення обслуговування клієнтів банк та його філія, що виділена на окремий баланс, можуть відкривати відділення.
Відділення, що відкриваються банком (філією), можуть розташовуватись у межах території області, що є підвідомчою територіальному управлінню НБУ, яке здійснює нагляд за діяльністю банку чи філії відповідно.
Операції відділення відображаються на балансі банку чи філії залежно від підпорядкованості.
Для створення філій, представництв та інших відокремлених підрозділів банк зобов'язаний розробити внутрішню систему реєстраційної кодифікації цих підрозділів та надати кожній філії, представництву та відділенню внутрішньобанківські реєстраційні коди.
Принципи банківської комерції
1. Принцип прибуткового господарювання (досягнення якомога більшого прибутку). Цей принцип є рушійним мотивом діяльності банку, оскільки без прибутку втрачається сенс функціонування банку.
2. Спекулятивний принцип («якомога дешевше купити - якомога дорожче продати»). Однак цей принцип повинен спиратися на законодавчу базу і мати цивілізований характер. Багато що в ньому залежить від знання інформації про ринок, уміння аналізувати і т.д. Таким чином, цей принцип припускає отримання більшого прибутку при менших інвестиціях.
3. Принцип безпеки банківської діяльності. За інших рівних умов прибуток банку тим вищий, чим вища безпека банку і менший ризик. Діяльність комерційного банку можна схематично зобразити так: ризик - період очікування - прибуток або збиток.
4. Все - для клієнта, на забезпечення його прибутку. Банк як комерційне підприємство може ризикувати своїм капіталом, але не капіталом клієнта. Потрібно відзначити, що прибуток клієнта — основа отримання банківського прибутку.

31
ЗО

5. Принцип взаємної зацікавленості - банк і клієнт (підприємство) зацікавлені один в одному. Згідно з цим принципом банк повинен:
•  підтримувати партнерські відносини;
•  дорожити клієнтом;
•  якісно робити послуги клієнту;
•  бути кваліфікованим партнером в організації бізнесу.
6. Принцип конкуренції. Формування банку - великі витрати. Необхідно прорахувати, у що обійдеться створення банку, який прибуток може принести новий банк, чи зможе він конкурувати з паралельно діючим банком, чи зможе надавати послуги, які не надає конкурент.

Тема 6
Банківський менеджмент. Банківський маркетинг

Контрольні питання
1.   Що таке комерційний банк? Які бувають види банків?
2.   Опишіть принципи банківської комерції.
3.   За рахунок яких коштів може формуватися статутний капітал комерційного банку?
4.   Як формується статутний капітал до реєстрації банку?
5.   Які документи необхідно подати для реєстрації комерційного банку?
6.   Які операції підлягають ліцензуванню НБУ?
7.   З якого моменту банк вважається створеним?

Поняття менеджменту, його основні принципи
Менеджмент - наука про найбільш раціональну систему організації і управління. Зміст менеджменту розкривається по-різному. У вузькому значенні менеджмент пов'язують з організацією і управлінням колективу людей; у широкому - з організацією і управлінням діяльністю банку і його персоналом (у цьому випадку мають на увазі банківський менеджмент).
Основу банківського менеджменту становить людський фактор, який полягає в знанні суб'єктами управління своєї справи, в умінні організувати власну працю і роботу колективу, у зацікавленості в саморозвитку і творчій діяльності.
Центральною фігурою менеджменту виступає професіонал -управляючий, здатний бачити перспективи розвитку справи, якою він займається, уміє швидко оцінювати ситуацію, знаходить оптимальне рішення для досягнення поставленої мети. У зв'язку з цим менеджер повинен мати певні професійні і особисті якості: висока компетентність, гнучкість мислення, уміння ризикувати, наполегливість, здатність реалізовувати намічені плани, бути лідером у колективі.
У розвинених країнах менеджмент є важливим фактором підвищення ефективності виробництва. В останні роки йому надається особливе значення, оскільки менеджмент дозволяє домогтися високих кінцевих результатів при відносному зниженні витрат, не вдаючись до додаткового залучення капіталу.
Менеджмент як науку характеризують принципи, що є спільними для всіх сфер діяльності:
•    спрямованість дій суб'єктів управління на досягнення поставлених цілей;
•    єдність мети, результату і засобу його досягнення;

33
32

•    комплексність процесу управління, що включає планування, аналіз, регулювання і контроль;
•    єдність перспективного і поточного планування, що забезпечує його безперервність;
•    контроль за управлінськими рішеннями, що приймаються як найважливіший фактор реалізації планів;
•    матеріальне і моральне стимулювання творчої активності, успіхів і досягнень усього колективу і кожного його члена;
•    індивідуальний підхід до кожного члена колективу, що дозволяє максимально використати його потенціал;
•    зацікавленість кожного працівника в підвищенні кваліфікації, постійному навчанні, здобутті нових знань і розширенні сфери діяльності;
•    орієнтація на здоровий психологічний клімат у колективі;
•    гнучкість організаційної структури управління, що дозволяє вирішувати функціональні й управлінські завдання.
Для банківського працівника знання основ менеджменту важливе з двох причин. Передусім, економіст банку повинен уміти давати оцінку рівню менеджменту на підприємствах, організаціях, що є клієнтами банку або бажають ними стати. Для банку, працюючого в умовах безперервної зміни кон'юнктури грошового ринку, важливого значення набуває також власний менеджмент, що дозволяє найбільш успішно вирішувати завдання, які стоять перед ним.
Особливості банківського менеджменту
Банківський менеджмент має певну специфіку, зумовлену характером діяльності. Як зазначалося вище, банк виступає своєрідним підприємством, що займається бізнесом. Він надає на платній основі кредитні ресурси, що є в його розпорядженні, підприємствам, організаціям, населенню, державі, задовольняючи їхні потреби в додаткових грошових коштах. Разом з тим банк «працює» з чужими грошима. У ньому акумулюються грошові кошти, які вивільнилися з кругообігу і належать різним власникам: державним підприємствам, організаціям, акціонерним товариствам, приватним особам тощо. В результаті банк стає зберігачем і розпорядником суспільного капіталу, що передбачає його відповідальність перед власниками за збереження грошових коштів, що знаходяться на рахунках в банку.
Отже, банк є виразником не тільки своїх приватних інтересів, але й суспільних. Це поєднання інтересів було властиве банку завжди, без нього неможливо забезпечити ліквідність балансу, а значить, стійкість банку на грошовому ринку.

Яким чином поєднання приватних і колективних інтересів позначається на змісті банківського менеджменту?
Передусім воно визначає специфіку цілей банківського менеджменту. Основна мета — отримання прибутку шляхом застосування найбільш раціональної системи управління. У зв'язку з цим менеджмент тісно пов'язаний з бізнесом, підприємницькою діяльністю. Щоб вигравати або просто мати нормальні передумови розвитку, необхідно постійно вдосконалювати систему управління, швидко опановувати знання в теорії і практиці, знаходити нові неординарні рішення в ситуації, що змінюється.
Прагнення до отримання прибутку не єдина мета банківського менеджменту. У сучасному менеджменті зростає роль соціальної етики, що відбиває акцентування уваги у діяльності менеджменту на задоволення суспільних потреб. Не прагнення до наживи, збільшення прибутків, а розширення виробництва товарів і послуг, необхідних суспільству, - ось що визначає соціальну етику банківського підприємництва. В останні роки до його цілей належить також розв'язання соціальних проблем колективу, без чого людина не може повною мірою реалізувати свій потенціал і працювати з повною віддачею сил.
Таким чином, можна визначити такі цілі банківського менеджменту:
•    забезпечення рентабельної роботи банку як господарського суб'єкта в умовах грошового ринку;
•    забезпечення ліквідності балансу як гарантія надійності банку, дотримання інтересів кредитора і вкладника;
•    максимальне задоволення потреб клієнта щодо обсягу, структури і якості послуг, які надає банк, що зумовлює тривалість і стійкість ділових зв'язків;
•    поєднання успішного розв'язання виробничих, комерційних і соціальних проблем даного колективу;
•    створення ефективної системи підготовки, перепідготовки і розміщення фахівців, що дозволяє найбільш повно реалізувати їхні потенційні можливості.
Відповідно до зазначених цілей банківський менеджмент орієнтується на виконання ряду кількісних, якісних і соціальних показників.
Кількісні показники важливі для всіх сфер управління банківською діяльністю: кількість клієнтів банку і їхніх рахунків, обсяг депозитів, кредитних вкладень, інвестицій, аналіз і оцінка загальних результатів діяльності.

34
35

Якісні показники можна поділити на декілька видів. Першу групу складають показники доходів і витрат банку. З їх допомогою відбувається управління прибутковістю банку. Друга група охоплює показники швидкості обороту коштів, трудомісткості витрат на здійснення операцій, швидкості обробки документів. До третьої групи входять показники ступеня задоволення запитів клієнтів щодо обсягу, структури і якості послуг, що надаються банком. Сюди ж можна віднести і можливості банку забезпечити конфіденційність ділових переговорів, збереження інформації.
Соціальні показники характеризують рівень професійної підготовки членів колективу, їхнє ставлення до праці, вирішеність соціальних проблем.
Інша особливість банківського менеджменту пов'язана з тим, що діяльність банку є найбільш регульованою з боку держави, що викликано потребою захисту інтересів власників грошових внесків і депозитів. Крім законів, що регулюють діяльність банків, існує ряд обов'язкових нормативів і розпоряджень, спрямованих на забезпечення ліквідності кредитних установ. Що це означає з погляду організації управління? По-перше, наявність певних обмежень у самостійному прийнятті рішень, зумовлених дотриманням обов'язкових нормативів і розпоряджень. По-друге, необхідність для менеджерів в умовах мінливої кон'юнктури грошового ринку шукати шляхи забезпечення ліквідності банку (виходячи з установлених норм).
Поняття банківського маркетингу
Складовою частиною аналітичної роботи банку при формуванні відповідної політики є банківський маркетинг. Маркетинг передбачає передусім з'ясування кола реальних і потенційних клієнтів банку незалежно від місця їхнього розташування.
Маркетинг у банківській справі означає аналіз попиту і пропозицій на банківські послуги в даному регіоні, а також за його межами; оцінку місця даного банку в задоволенні різних послуг (кредитуванні, інвестуванні, консультуванні, організації безготівкових розрахунків, проведенні лізингових операцій і т.д.); порівняння норм витрат на здійснення відповідних операцій різними банками; проведення реклами.
Таким чином, маркетинг - це система управління і організації діяльності компаній і фірм, яка всебічно враховує процеси, що відбуваються на ринку.

Зарубіжні економісти трактують маркетинг як поєднання конкретних технічних прийомів з новим мисленням банківського службовця, яке ґрунтується на п'яти принципах: терпимість, здатність слухати, простота і доступність для клієнта рішень і рекомендацій, що приймаються, творчий підхід до справи, освоєння єдиної методології вивчення ринку.
Маркетинг - це досконале знання банком видів послуг, що надаються на території, яка обслуговується, вимог клієнтів до їхньої якості. Щоб з'ясувати ці питання доцільно провести анкетування клієнтів. В анкеті, розробленій банком для реальних і майбутніх клієнтів, мають бути зазначені різні види послуг, у яких може бути зацікавлений клієнт. Завдання збереження існуючої клієнтури і залучення нових клієнтів, яке допомагає вирішити маркетинг, визначає доцільність відкриття додаткових відділень, освоєння нових видів послуг, зміни в умовах надання старих.
Форми банківського маркетингу
Основними прийомами банківського маркетингу є спілкування з клієнтом, забезпечення рентабельної діяльності і виплат дивідендів акціонерам, надання переваг клієнту при користуванні послугами даного банку порівняно з послугами інших кредитних і небанківських установ, матеріальна зацікавленість працівників банку в продажі послуг.
За способом спілкування з клієнтурою банківський маркетинг поділяється на активний і пасивний. Активний маркетинг включає:
•    прямий маркетинг, тобто активну рекламу, що передбачає використання пошти, телефону і телебачення;
•    телемаркетинг, який за економічним ефектом більш вигідний, ніж створення нового відділення;
•    проведення днів розвитку і конференцій, на яких з'ясовується, як оцінюють клієнти якість і структуру банківських послуг;
•    опитування різних груп населення, у тому числі опитування на вулиці;
•    фокус-групи, які являють собою дискусійні групи, організовані банком для обговорення певних проблем;
•    персональне спілкування з потенційними клієнтами, вивчення їхніх потреб (наприклад, у процесі банківської роботи).
Пасивний маркетинг являє собою публікації в пресі про стан банку, користь від певних його послуг і т.д.

36
37

Контрольні питання
1.	Розкрийте поняття банківського менеджменту.
2.	Які принципи менеджменту ви знаєте?
3.	У чому полягає специфіка банківського менеджменту?
4.	Що включають в себе цілі банківського менеджменту?
5.	Які показники використовуються в банківському менеджменті?
6.	Розкрийте поняття банківського маркетингу.
8.
7.	Опишіть основні форми банківського маркетингу.
	Чим відрізняються активний і пасивний маркетинг?

Тема 7
Взаємовідносини між комерційним банком і клієнтами

Взаємовідносини між комерційним банком і клієнтами ґрунтуються на таких операціях з обслуговування комерційними банками своїх клієнтів, як розрахунково-касове обслуговування, видача кредитних ресурсів, обслуговування клієнтів по депозитах і т.п. Однак практично всі види названих операцій з обслуговування і роботи з клієнтами здійснюються за допомогою відкриття клієнтам поточних, депозитних (вкладних) рахунків в національній і іноземній валюті і поточних бюджетних рахунків у національній валюті.
Банки відкривають рахунки юридичним особам і фізичним особам — суб'єктам підприємницької діяльності (підприємствам), філіалам, представництвам і т.д., представництвам юридичних осіб — нерезидентів, іноземним інвесторам, фізичним особам на умовах, що визначені Інструкцією про відкриття банками рахунків у національній і іноземній валюті та на основі договору між установою банку і власником рахунку. Рахунки відкриваються в будь-яких банках України за виборами клієнта і за згоди банку. Операції по рахунках здійснюються на основі розрахункових документів встановлених форм згідно з чинним законодавством.
У разі відкриття двох і більш поточних рахунків у національній валюті власник рахунку протягом трьох робочих днів від дня відкриття або закриття наступного рахунку визначає один основний, на якому буде враховуватися заборгованість, яка списується в безспірному порядку і буде контролюватися податковим органом.
Відкриття рахунків у національній валюті
Поточні рахунки відкриваються підприємствам усіх видів і форм власності, а також відособленим підрозділам для зберігання

38
39

грошових коштів і здійснення всіх видів операцій по цих рахунках. Депозитні рахунки відкриваються на підставі депозитного договору між власником рахунку і банком на визначений в договорі термін, кошти на ці рахунки перераховуються з поточного рахунку і після закінчення терміну зберігання повертаються на поточний рахунок, при цьому проценти можуть бути перераховані на поточний рахунок або зараховані на поповнення депозиту.
Порядок відкриття рахунків
Для відкриття поточних рахунків підприємства надають установам банків такі документи:
1. Заява на відкриття рахунку (встановленого зразка).
2. Свідоцтво уповноважених органів державної влади про реєстрацію підприємства (копія).
3.  Копія належним чином зареєстрованого статуту (положення), завірена нотаріально або реєструю чим органом.
4.  Копія документа, що підтверджує взяття підприємства на податковий облік, завірена податковим органом, нотаріально або уповноваженим працівником банку.
5.  Картка із зразками підписів осіб, уповноважених розпоряджатися рахунком і підписувати розрахункові документи, і відбитком печатки встановленого зразка, завірена нотаріально або вищою організацією у встановленому порядку.
6.  Довідка про реєстрацію в органах Пенсійного фонду України.
Фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності, що здійснюють свою діяльність без створення юридичної особи, поточний та інші рахунки відкриваються на їхнє ім'я за умови подання паспорта або іншого документа, що засвідчує особу.
Для відкриття рахунку в установу банку подаються:
•    заява про відкриття поточного рахунку встановленого зразка;
•    завірена копія свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності;
•    завірена копія документа про податковий облік;
•    довідка про реєстрацію в органах Пенсійного фонду України;
•    картка із зразком підпису, подана в присутності працівника банку, завірена ним або нотаріально.
Відкриття поточних рахунків у національній валюті фізичним особам проводиться на підставі:
1) заяви фізичної особи;

2) документа, що засвідчує особу;
3) договору на відкриття і обслуговування рахунку установою банку і громадянином із зазначенням ідентифікаційного номера платника податків;
4) картки із зразком підпису, поданої в присутності працівника банку і завіреної ним.
В установах банків відкриваються поточні рахунки (вклади до запитання) і депозитні фізичним особам:
•    резидентам - громадянам України;
•    резидентам - іноземцям і особам без громадянства, що отримали вид на проживання в Україні;
•    нерезидентам - громадянам України, що постійно проживають за межами України;
•    нерезидентам - іноземцям і особам без громадянства, що мають термін візи до одного року, з оплатою праці за трудовою угодою в національній валюті України, що отримали спадщину в Україні і кошти внаслідок здійснення іноземних інвестицій в Україну.
На поточні рахунки в національній валюті фізичних осіб - резидентів зараховуються оплата праці, пенсії, допомоги, гонорари, виплати страхових сум, відшкодувань, орендна плата, відшкодування збитку, кошти в національній валюті за продану валюту та інші надходження, а також з цих рахунків за розпорядженням або дорученням власника здійснюються розрахунки з постачальниками і продавцями, відрахування в різні фонди і бюджети та інші операції, що не суперечать чинному законодавству.
Кошти на депозитні рахунки фізичних осіб вносяться як готівкою, так і перерахуванням з власного депозитного рахунку в іншому банку або з поточного рахунку в національній або іноземній валюті.
Фізичні особи - резиденти або нерезиденти - можуть відкривати рахунки іншим фізичним особам - резидентам або нерезидентам - за умови укладення угоди з особою, що відкриває рахунок.
Відкриття рахунків в іноземній валюті
Підприємства, які здійснюють зовнішньоекономічну діяльність, відкривають валютні рахунки в комерційних банках, що мають ліцензію Національного банку України. Банківські рахунки в іноземній валюті призначені для проведення розрахунків у межах

41
40

чинного законодавства в безготівковій і готівковій іноземній валюті при здійсненні поточних торгових і неторгових операцій.
Валютний рахунок — це рахунок у банку, на якому проводяться всі зарахування і списання грошових коштів в іноземній валюті. На кошти валютного рахунку банками нараховуються і виплачуються проценти в тих валютах, в яких вони мають доходи від розміщення коштів на міжнародному валютному ринку. За відкриття валютного рахунку і здійснення по ньому операцій стягується комісійна винагорода.
Розрахунки в іноземній валюті ґрунтуються на відкритті валютних рахунків всередині банку для своїх клієнтів, а також на прямих кореспондентських відносинах із зарубіжними банками. У процесі кореспондентських відносин між банками встановлюються тісні взаємовідносини, які ґрунтуються на кореспондентських рахунках. Для відкриття кореспондентського рахунку комерційному банку необхідно подати такі документи:
1) заява на відкриття коррахунку;
2) дві картки із зразками підписів і відбитком печатки;
3) копія Статуту банку;
4) копія Установчого договору;
5) копія генеральної ліцензії (свідоцтва на право відкриття коррахунків в Україні);
6) річний звіт банку;
7) баланс на останню звітну дату;
8) список банків-кореспондентів;
9) висновок аудиторської перевірки.
Класифікація і характеристика валютних рахунків підприємств
Рахунки, що відкриваються комерційними банками України в іноземній валюті, поділяються на:
•    поточні валютні рахунки;
•    депозитні (вкладні) валютні рахунки.
Поточний рахунок в іноземній валюті відкривається підприємству для проведення розрахунків у межах чинного законодавства України в готівковій і безготівковій іноземній валюті при здійсненні поточних операцій і для погашення заборгованості по кредитах в іноземній валюті.
Фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності (резидентам), які здійснюють свою діяльність без створення
42

юридичної особи, поточний рахунок відкривається згідно з режимом, визначеним для юридичних осіб - резидентів.
Поточними торговими операціями в іноземній валюті є такі розрахунки:
•    між юридичними особами - резидентами і юридичними особами - нерезидентами при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності по торгових операціях;
•    між юридичними особами - резидентами на території України, за умови наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України;
•    між юридичними особами - нерезидентами і юридичними особами - резидентами через юридичних осіб - резидентів, що є посередниками за договорами (контрактами, угодами), укладеними відповідно до чинного законодавства України;
•    інші розрахунки, що здійснюються відповідно до чинного законодавства України;
•    операції на міжбанківському валютному ринку України;
•    оплата товарів (робіт, послуг) з використанням чеків і пластикових карток. Поточними неторговими операціями є такі розрахунки:
•    виплата готівкової іноземної валюти платіжними документами в іноземній валюті на витрати, пов'язані з відрядженнями;
•    здійснення обмінних операцій з іноземною валютою і платіжними документами в іноземній валюті;
•    виплата готівкової іноземної валюти по чеках і пластикових картках фізичним особам (резидентам і нерезидентам);
•    купівля платіжних документів в іноземній валюті фізичними особами (резидентами і нерезидентами);
•    виплата авторських гонорарів і платежів за користування авторськими правами;
•    перерахування коштів на проведення міжнародних виставок, конгресів, симпозіумів, конференцій та інших міжнародних зустрічей;
•    оплата праці нерезидентів, які згідно з укладеними трудовими угодами (контрактам) працюють в Україні;
•    перерахування коштів в іноземній валюті за навчання, лікування, патентування, сплату митних платежів, членських внесків;
•    платежі на відшкодування витрат судових, арбітражних, нотаріальних, правоохоронних органів;
•    виплата готівкової іноземної валюти по переказах з-за кордону (пенсії, аліменти, оплата праці, спадщина, допомога родичів і т.ін.);
•    переказ за межі України коштів в іноземній валюті (пенсії, аліменти, оплата праці, спадщина, допомога родичам тощо);

•    Інші виплати І перекази в Іноземній валюті, що не суперечать чинному законодавству України.
Вкладні (депозитні) рахунки в іноземній валюті відкриваються уповноваженим банком юридичним особам (резидентам і нерезидентам) на основі укладеного депозитного договору між власником рахунку і банком на визначений в договорі термін.
Порядок відкриття рахунків в іноземній валюті
Інструкція «Про відкриття банками рахунків в національній і іноземній валюті», затверджена постановою Правління НБУ від 18.12.98 р. № 527, визначає для відкриття валютного рахунку підприємствам-резидентам той же набір документів, що й для відкриття поточного рахунку в національній валюті.
У випадку, коли поточний рахунок в іноземній валюті відкривається в тому ж банку, де відкритий поточний рахунок у національній валюті, подання пакету документів не обов'язкове (крім заяви про відкриття рахунку і картки із зразками підписів і відбитком печатки).
Відкриття поточного рахунку в іноземній валюті відокремленому підрозділу юридичної особи - резидента здійснюється банком на підставі нотаріально завірених копій документів:
1) заяви на відкриття рахунку встановленого зразка;
2) копії довідки про внесення відокремленого підрозділу в Єдиний державний реєстр підприємств і організацій України;
3) свідоцтва уповноважених органів державної влади про реєстрацію юридичної особи (копія);
4) копії належним чином оформленого положення про відокремлений підрозділ, завіреної нотаріально або органом, який створив відокремлений підрозділ;
5) картки із зразками підписів службових осіб підрозділу, уповноважених розпоряджатися рахунком і підписувати розрахункові документи, і відбитком печатки встановленого зразка, завіреного нотаріально або керівником підприємства, до складу якого входить відособлений підрозділ;
6) клопотання підприємства або відповідного органу приватизації в банк із зазначенням місцезнаходження підприємства, його ідентифікаційного номера, номера основного поточного рахунку і банку, в якому він відкритий, а також податкового органу, у якому підприємство знаходиться на обліку;
7) довідки про реєстрацію в органах Пенсійного фонду України.

Поточні рахунки в іноземній валюті відкриваються також:
1) фізичним особам-резидентам:
•  громадянам України (без підтвердження джерел походження коштів в іноземній валюті);
•  іноземцям і особам без громадянства, що отримали вид на . проживання в Україні (без підтвердження джерел походження коштів в іноземній валюті);
2) фізичним особам-нерезидентам:
•  іноземцям і особам без громадянства, що проживають в Україні відповідно до візи, відкритої терміном до одного року (за наявності підтвердження джерел походження коштів в іноземній валюті);
•  громадянам України, що постійно проживають за кордоном (за наявності візи терміном до одного року і підтвердження джерел походження коштів в іноземній валюті);
3) представництвам юридичної особи-нерезидента;
4) іноземним дипломатичним, консульським, торговим і іншим представництвам іноземних держав;
5) представництвам іноземного банку;
6) іноземним інвесторам та ін.
Контрольні питання
1.   Суть організації взаємовідносин між банком і клієнтами.
2.    Відкриття рахунків у національній валюті.
3.   Порядок відкриття рахунків у національній валюті.
4.   Поточні і депозитні рахунки в національній валюті.
5.   Відкриття рахунків в іноземній валюті.
6.   Валютний рахунок. Види валютних рахунків.
7.   Поточні торгові і неторгові валютні операції.
8.   Порядок відкриття рахунків в іноземній валюті.

44
45

Тема 8
Платіжна система та її елементи

7.  Система повинна гарантувати високий рівень безпеки й операційної надійності і мати механізм опрацювання нестандартних ситуацій для завершення щоденної обробки платежів.
8.  Система має забезпечувати зручний для користувачів і ефективний для економіки спосіб здійснення платежу.
9.  Система повинна мати об'єктивні критерії членства, які забезпечують справедливий і відкритий доступ до неї. Механізм управління системою повинен бути ефективним, підзвітним і прозорим.
До факторів, які визначають ступінь розвитку платіжної системи, належать:

Платіжною системою країни є сукупність законодавче регульованих елементів, які забезпечують виконання боргових зобов'язань, що виникають у процесі економічної діяльності.
Західними фахівцями це поняття розкривається як набір механізмів для виконання зобов'язань, прийнятих суб'єктами господарювання при придбанні ними матеріальних або фінансових ресурсів. До таких механізмів вони відносять установи, які надають платіжні послуги, різні інструменти, використовувані для передачі платіжних вказівок (включаючи канали зв'язку) і договірні відносини між зацікавленими сторонами.
Принципи організації платіжної системи
1. Система має базуватися на добре обґрунтованій правовій основі у відповідній юрисдикції.
2.  Системні правила й процедури повинні давати чітке уявлення про вплив системи на кожний з фінансових ризиків, які загрожують її учасникам.
3. Система повинна мати певні процедури управління кредитним ризиком і ризиком ліквідності, які б визначали відповідні обов'язки системного оператора, учасників і забезпечували адекватні стимули для управління цими ризиками і їх обмеження.
4. Система має забезпечувати остаточний розрахунок на дату валютування.
5.  Система, де можливий мультивалютний взаємозалік, повинна, як мінімум, забезпечувати своєчасне завершення щоденних розрахунків у тому випадку, коли учасник з найбільшими зобов'язаннями не може виконати розрахунок.
6. Доцільніше використовувати активи, які є вимогами до центрального банку. Якщо використовуються інші активи, то вони мають створювати незначний кредитний ризик або взагалі його не створювати.

•    загальний рівень розвитку економіки;
•    особливості банківського законодавства;
сформовані традиції в розрахунках (платіжні звичаї).

Класифікація елементів платіжної системи країни та їх основний зміст наводяться в табл. 8.1.
Таблиця 8.1.
Платіжна система країни та її елементи
Ознака класифікації                                                  Зміст елементів
елементів
                  1                                                                         2
1. Суб'єкти (учасники) розрахункових відносин
Не фінансовий сектор: підприємства, організації, фірми, бюджетні, суспільні й інші організації-міжгосподарські розрахунки; у тому числі особистий сектор - населення; Фінансовий сектор: банки й інші кредитні організації - міжбанківські розрахунки.
2. Об'єкт розрахунків (призначення платежу)
Товари й послуги - платежі по товарних операціях; внески в бюджет, у позабюджетні організації; платежі по позичках, векселях та інших фінансово-кредитних інструментах; платежі по нетоварних операціях.
3. Засоби проведення безготівкових 
розрахунків
Запис по рахунках у кредитних установах про перерахування коштів; заліки взаємних вимог і зобов'язань (взаємні розрахунки); передача ряду оборотних документів - простих і переказних векселів, гарантів та інших боргових зобов'язань.
4. Місце проведення розрахунків
Внутрішньодержавні:
                  • міські - у межах одного населеного пункту;
• міжміські - за його межами. Міждержавні (міжнародні) - із контрагентами інших держав.
Продовження табл. 8.1. на стор. 48.

47
46

                       1                                                                         2
5. Принципи організації безготівкових розрахунків - основні принципи їхнього проведення
6. Термін платежу (передбачається в договорах)
Див. тему 9 «Організація платіжного »обороту. Основні форми безготівкових розрахунків».
1. Терміновий платіж:
• до початку торгової угоди (операції) авансовий платіж;
• негайно після здійснення операції;
• через певний термін після завершення торгової операції - на умовах комерційного кредиту.
2. Достроковий платіж до закінчення встановленого терміну.
3. Планові платежі (по відкритому рахунку) періодичні платежі в міру одержання товарів (надання послуг).
4. Відстрочений платіж - шляхом пролонгації раніше встановленого терміну.
з минулим терміном
5. Прострочений платіж -
платежу.
7. Комунікаційні системи переказу грошей
1. Поштовий зв'язок:
• Спеціальні служби:
- органи спецзв'язку;
- фельд'єгерська служба;
- кур'єри;
- служба інкасації:
2. Телеграфно-телетайпний зв'язок:
• телефонний зв'язок;
• електронний зв'язок;
3. Міжнародні телекомунікації (3\Л/ІРТ - Товариство всесвітніх міжбанківських телекомунікації, Інтернет тощо).
8. Форма розрахунків визначена законодавством специфічна форма руху, властива певному платіжному інструменту
Переказ:
• кредитний;
• поштовий;
• дебетовий:
- відкритий рахунок (планові платежі);
- акредитив;
- інкасо.
9. Спосіб платежу - спосіб погашення боргового зобов'язання
Валовий (брутто) - списання коштів з рахунка (переказ) у повній сумі, зазначеній у розрахунковому документі.
Залік взаємних вимог і зобов'язань (кліринг) і списання з рахунка суми сальдо заліку.

   1                                                              2

10. Платіжні інструменти
Інструменти кредитових переказів:
          • платіжні доручення про кредитові          
           перерахування;
• платіжні вимоги.
Інструменти дебетових переказів:
• векселі;
• чеки;
• інкасові доручення про дебетові списання відповідно до законодавства (безперечні й безакцептні списання).
Проміжні інструменти, при використанні яких можуть застосовуватися як кредитові, так і дебетові перекази:
• акредитиви;
• пластикові картки (банківські, дебетові, кредитні, небанківські).
Різновиди носіїв платіжних інструментів:
    • паперові;
    • пластикові (дебетові, кредитні картки);
    • дискети;
    • електронні імпульси.

11. Платність або безоплатність платежів

Платні - на відшкодування отриманих товарів, фінансових інструментів, наданих послуг.
Безоплатні - трансферти - у порядку виконання державних витрат, а також інші платежі без одержання відповідного відшкодування.

12. Наявність гарантії платежу

Гарантовані платежі:
• векселями;
• чеками;
• акредитивами.
 Негарантовані платежі:
• дорученнями на списання коштів по зобов'язаннях (виконавчих листах, бюджету, позабюджетних фондах і т.ін.), розташованих у картотеці "до рахунка" за умови відсутності коштів;
• платіжними вимогами.

13. Наявність проміжних  ланок (посередників) у розрахунках

Без участі посередників - прямі розрахунки між платником і одержувачем.

Закінчення табл.. 8.1. на стор, 50,

За участю посередників - транзитні розрахунки.

Продовження табл. 8.1. на стор. 49.

49
48

1                                                           2

14. Ризики в розрахунках

1. Правовий ризик - невизначеність правових умов проведення розрахунків.
2. Ризик неліквідності - відсутність можливості задовольнити вимоги кредитора у встановлені або обумовлені терміни (ризик затримки платежу).
3. Кредитний ризик - відсутність можливості задовольнити вимоги кредитора в повному обсязі (ризик неотримання платежу взагалі).
4. Системний ризик - відмова одного з учасників розрахунків виконати свої зобов'язання; приводить до аналогічних відмов з боку інших учасників.
5. Міжсистемний ризик - імовірність поширення ризику між взаємозалежними платіжними системами.
6. Часовий ризик - обумовлений різницею в годинних поясах місць проведення розрахунків.
7. Операційний ризик - збої у роботі устаткування або помилки службовців.
8. Ризик шахрайства - можливість почати дії, що мають кримінальний характер, наприклад, навмисно змінити реквізити платіжних інструментів або незаконно одержати гроші.

15. Черговість платежів

Послідовність списання коштів з рахунків (крім позичкових рахунків і рахунків по заліку) при наявності декількох термінових і прострочених платежів і недостатності коштів для їхнього погашення. Установлюється відповідними законодавчими актами країни.

16. Величина платежів

1. Оптові (великі) платежі.
2. Роздрібні (дрібні) платежі.
Система електронних платежів (СЕП) в Україні була введена в 1994 р. На цей час вона відповідає всім необхідним європейським вимогам щодо швидкості, обсягу, конфіденційності переданої інформації.
Учасник електронних платежів - це учасник міжбанківських розрахунків в Україні, який діє на підставі договору з регіональною розрахунковою палатою України (РРПУ) на проведення міжбанківських розрахунків.
Основні учасники СЕП:
•    клієнт;	*
•    фізична чи юридична особа;

•	комерційний банк;
•	розрахунковий центр обласного управління НБУ;
•	розрахункова палата НБУ.
Електронний документ — це банківське повідомлення установленого формату, яке несе інформацію про перерахування коштів і зберігається у файлі на магнітному носії, а також передається як файл засобами електронної пошти.
Банківські повідомлення у формі електронного документа повинні задовольняти таким вимогам:
•    мають бути підготовлені, передані і прийняті з використанням програмно-технічних засобів, затверджених і сертифікованих НБУ;
•    повинні бути захищені спеціальними засобами, що надаються централізовано НБУ.
У міжбанківських розрахунках на рівні комерційного банку і регіональної розрахункової палати (РРП) застосовуються такі платіжні інструменти:
•    між клієнтом і банком - платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, чеки, акредитиви, вексель. Можуть мати паперову або електронну форму;
•    між банком і РРП - електронні документи, тобто документи, передані у вигляді файлів засобами електронної пошти або на магнітних носіях, а також паперові документи у формі зведених платіжних повідомлень, передані у вигляді конвертів.
Автоматизоване робоче місце (АРМ) учасника електронних платежів являє собою комплекс програмних і технічних засобів, призначених для підготовки, передачі і прийому банківських повідомлень у формі електронних документів між РРП і банком — учасником розрахунків.
Загальносистемні програмні засоби - це дискова операційна система М8 ВО8 і набір допоміжних програм.
Мережне програмне забезпечення — це засоби електронної пошти НБУ. Вони поставляються і встановлюються за окремою домовленістю з НБУ.
Структура мережі Регіональних палат України (РПУ):
1. На верхньому рівні мережі знаходиться Центральна розрахункова палата (ЦРП), яка повинна обслуговувати міжрегіональні банківські розрахунки, здійснювати контроль і виконувати балансування міжрегіональних оборотів. Обслуговується комплексом АРМ-1.

51
50

2.  Середній рівень мережі РПУ представлений РРПУ, які обслуговують міжбанківські розрахунки як у своєму регіоні, так і на міжрегіональному рівні. Кожна РРПУ обслуговується своїм програмно-технічним комплексом АРМ-2.
3.  На нижньому рівні мережі знаходяться абоненти РПУ, тобто учасники електронних розрахунків. У розпорядження кожного учасника надається комплекс АРМ-3, який забезпечує перевірку пакетів платіжних документів, підготовлених банком-учасником, обмін документами з РРПУ та їх захист від несанкціонованого доступу. Програмні засоби комплексу АРМ-3 складаються з загальносистемного, мережного і прикладного програмного забезпечення.

Тема 9
Організація платіжного обороту.
Основні форми безготівкових
розрахунків

	Контрольні питання
1.	Що таке платіжна система країни?
2.	Які елементи містить у собі платіжна система?
3.	Які фактори визначають ступінь розвитку платіжної системи?
4.	Що являє собою СЕП?
5.	Хто є основними учасниками СЕП?
6.	Який зміст поняття «АРМ»?

Сучасна економіка будь-якої держави являє собою розгалужену мережу складних зв'язків мільйонів господарських суб'єктів, що входять до неї. Основою цих взаємозв'язків є розрахунки і платежі, в процесі яких відбувається задоволення взаємних вимог і зобов'язань.
Реалізація валового продукту, використання національного доходу і всі подальші пере розподільчі процеси в економіці забезпечуються на основі потоку грошей у готівковій і безготівковій формах — грошового обороту як сукупності за певний період усіх платежів, які опосередковують рух вартості в грошовій формі між фінансовими і не фінансовими агентами у внутрішньому і зовнішньому економічних оборотах країни.
Основні складові грошового обігу: готівково-грошовий і безготівковий обороти. Основна частина його - платіжний оборот, в якому гроші функціонують як засіб платежу, використовуються для погашення боргових зобов'язань. Здійснюється як у готівковій, так і в безготівковій формі.
Грошова маса являє собою результат взаємодії двох потоків. Перший - випуск грошей, що означає розподіл платіжних коштів через банки серед економічних агентів, які відчувають потребу в грошах; другий — повернення грошей боржниками, що має місце при зменшенні боргових вимог в активах банків через сплату боргів. У зв'язку з тим що випуск платіжних коштів відбувається активніше, ніж повернення, грошова маса має тенденцію до збільшення. Слід зазначити, що похідні грошового обігу - грошова маса і об'єм кредитів - нарівні з валютним курсом є головними об'єктами грошово-кредитної політики.
Весь безготівковий оборот є платіжним, оскільки передбачає розрив у часі руху товару і грошових коштів, тобто функціонування грошей як засобу платежу. Безготівковий платіжний

52

оборот переважно здійснюється через банки. Частина його обслуговується платіжними інструментами, минаючи банк. Будучи переважаючим (до 90% усього грошового обороту), він здійснюється у вигляді записів по рахунках платників і одержувачів грошових коштів у кредитних установах, а також шляхом заліків взаємних вимог і передачі оборотних документів (векселів, вар рантів і т.д.). Безготівковий платіжний оборот опосередковує такі сфери господарських відносин як реалізація продукції, послуг, робіт; розподіл і перерозподіл національного доходу; отримання і повернення банківських кредитів; виплата і використання грошових доходів населення. Учасниками цих відносин є об'єднання, підприємства, організації, банківські і фінансові органи, населення.
Рахунок у банку - серцевина його взаємовідносин з клієнтом. Кожному підприємству (організації, установі) відкриваються рахунки для обліку коштів, що зберігаються на них, і здійснення розрахунків. Безготівковий оборот можуть здійснювати і кошти, що знаходяться в особистій власності громадян (отримання заробітної плати через банки, оплата різних видів послуг і т.д.).
Система безготівкових розрахунків являє собою сукупність принципів організації розрахунків, вимог, що висуваються до них, форм і способів розрахунків.
Принципи організації безготівкових розрахунків - основні положення їх проведення.
1. Правовий режим здійснення розрахунків і платежів.
2.  Обов'язковість зберігання грошей на рахунках у банку всіма підприємствами і організаціями. Безготівкові розрахунки здійснюються юридичними особами і громадянами через банк, в якому відкритий відповідний рахунок. Наявність останнього, як в одержувача, так і в платника, - необхідна передумова таких розрахунків. Для розрахункового обслуговування між банком і клієнтом укладається договір банківського рахунку - самостійний двосторонній цивільно-правовий договір. Юридичне оформлення і функціонування рахунків юридичних і фізичних осіб у банку обумовлюються діючою Інструкцією.
3. Підтримка ліквідності на рівні, що забезпечує безперебійне здійснення платежів. Дотримання цього принципу - запорука чіткого, безумовного виконання зобов'язань. Всі платники повинні планувати надходження, списання коштів з рахунків, знаходити ресурси (шляхом отримання кредиту або продажу активів) з метою своєчасного виконання зобов'язань.

4.  Платежі здійснюються, як правило, після відвантаження продукції, надання послуг, виконання робіт за наявності коштів на рахунку платника або права в нього на кредит.
5.  Наявність акцепту (згоди) платника на платіж, тобто списання коштів з його рахунку. Реалізується застосуванням відповідного платіжного інструмента (чека, простого векселя, платіжного доручення), що свідчить про згоду власника на списання коштів, або спеціального акцепту документів, виписаного одержувачами коштів (платіжного доручення, векселя). Разом з тим законодавством передбачені випадки безперечного (без згоди платника) списання коштів: недоплат по податках або інших обов'язкових платежах; на основі виконавчих листів, виданих судами; деяких штрафів за розпорядженням стягувачів, а також безакцентного списання за тепло та електроенергію, комунальні послуги.
6.  Принцип терміновості платежу виливає з самої суті ринкової економіки, принциповою умовою якої є своєчасне і повне виконання платіжних зобов'язань. Безготівкові розрахунки мають бути організовані таким чином, щоб розрив у часі між отриманням продукції покупцем і її оплатою був мінімальним. Чим більший такий розрив, тим довше покупець користується коштами, що йому не належать, а у постачальника зростає потреба в кредиті.
7.  Найважливіший принцип організації безготівкових розрахунків - контроль (попередній, поточний, подальший, зовнішній, внутрішній) всіх учасників за правильністю здійснення розрахунків, дотриманням встановлених положень про порядок їх проведення.
Необхідність контролю в ході безготівкових розрахунків визначається різними факторами для кожної із сторін, що беруть в них участь. Для постачальника - своєчасне отримання грошового еквівалента і запобігання позаплановим відстрочкам платежів, неповернення боргів, втрат великих сум. Для покупця - виконання постачальником умов договору, а також своєчасність і правильність виконання своїх зобов'язань перед кредитором відповідно до договору для того, щоб забезпечити нормальні господарські зв'язки зі своїм контрагентом.
Банки як посередники між продавцями і покупцями, податковими органами, населенням, бюджетом, позабюджетними фондами здійснюють контроль за дотриманням ними встановлених правил розрахунків.

54
55

Згідно з Інструкцією НБУ «Про безготівкові розрахунки в господарському обороті України» затверджені такі форми безготівкових розрахунків:
платіжні доручення (гарантовані доручення);
платіжні вимоги-доручення;
чеки;
акредитиви;
вексель;
платіжні вимоги;
інкасові розпорядження;
пластикові картки.
Розрахунки платіжними дорученнями
Платіжне доручення - це письмове розпорядження власника рахунку банку про перерахування певної грошової суми з його поточного рахунка на рахунок іншого підприємства, одержувача коштів у тій же або іншій установі банку.
За допомогою платіжних доручень здійснюються розрахунки в господарстві як по товарних, так і по нетоварних операціях. При цьому всі нетоварні платежі здійснюються виключно платіжними дорученнями.
У розрахунках за товари і послуги платіжні доручення використовуються в таких випадках:
•    за отримані товари і надані послуги (шляхом прямого акцепту товару) при умові посилання в дорученні на номер і дату товарно-транспортного документа, який підтверджує отримання товарів або послуг платником;
•    для платежів у порядку попередньої оплати робіт і послуг (за умови посилання в дорученні на номер договору, угоди, контракту, в яких передбачена попередня оплата);
•    для погашення кредиторської заборгованості по товарних операціях;
•    при розрахунках за товари і послуги за рішеннями суду і арбітражу;
•    при орендній платі за приміщення; платежі транспортним, комунальним, побутовим підприємствам за експлуатаційне обслуговування та інші.
У розрахунках по нетоварних операціях платіжні доручення використовуються для:
•    платежів до бюджету;
•    погашення  банківських  позик  і  процентів  по  позиках;

перерахування коштів органам державного і соціального страхування;
•    внесків коштів у статутні фонди при заснуванні акціонерних товариств і т.п.
•    придбання акцій, облігацій, депозитних сертифікатів, банківських векселів; сплати пені, штрафів і т.д.
При постійному і рівномірному постачанні товарів і наданні послуг покупці можуть розраховуватися з постачальниками платіжними дорученнями в порядку планових платежів. У цьому випадку розрахунки здійснюються не за кожним окремим відвантаженням або послугою, а шляхом періодичного перерахування коштів з рахунку покупця на рахунок постачальника в конкретні терміни і в певній сумі на основі плану відпуску товарів і послуг на майбутній місяць, квартал. Таким чином, можуть відбуватися розрахунки між торговими організаціями і їх постачальниками (м'ясокомбінатами, хлібозаводами, молокозаводами), між торфопідприємствами і електростанціями, виробничими підприємствами за вугілля, газ, електроенергію, метал.
Розрахунки плановими платежами - прогресивна форма перерахування платежів, оскільки у своїй основі має зустрічний рух грошей і товарів. Це веде до прискорення розрахунків, зниження взаємної дебіторсько-кредиторської заборгованості, спрощує техніку розрахунків, дає можливість підприємствам і організаціям заздалегідь планувати свій платіжний оборот. Зазначені планові платежі застосовуються як по міських, так і по міжміських розрахунках.
Сума кожного планового платежу визначається сторонами на наступний місяць (квартал) виходячи з узгодженої періодичності платежів і обсягу постачання за договором або фактичного постачання за попередній період. Сторони зобов'язані один раз за місяць вивіряти взаємні розрахунки, виходячи з фактичного постачання сільгосппродукції і продтоварів за минулий період і зараховувати кредиторську і дебіторську заборгованість при перерахуванні наступного платежу.
Розрахунки платіжними дорученнями мають ряд переваг порівняно з іншими формами розрахунків: відносно простий і швидкий документообіг, прискорення руху грошових коштів, можливість для платника попередньо перевірити якість оплачуваних товарів або послуг, можливість використати дану форму розрахунків при нетоварних платежах, що робить розрахунки платіжними дорученнями найбільш перспективною формою.

56
57

Розрахунки платіжними вимогами-дорученнями
Платіжна вимога-доручення - це вимога постачальника до покупця сплатити на основі супровідних відвантажувальних і товарних документів вартість поставленої за договором продукції, виконаних робіт, наданих послуг.
Платіжна вимога-доручення виписується постачальником на основі фактичного відвантаження продукції або надання послуг на стандартизованому бланку у двох примірниках і разом з відвантажувальними документами надсилається в банк покупця для оплати. Можливий прийом вимог-доручень і на інкасо (у банку постачальника).
Інкасо - це банківська операція, за допомогою якої банк за дорученням свого клієнта отримує належні йому грошові кошти від інших підприємств і організацій на основі розрахункових, товарних і грошових документів. Надаючи цю послугу, банк постачальника сам пересилає платіжні вимоги-доручення в банк платника через органи зв'язку - спец поштою. За взаємної домовленості між постачальником і покупцем та їхніми банками з метою прискорення розрахунків поштова пересилка документів з банку постачальника в банк платника замінюється передачею їх змісту по телетайпу або телефаксу. Інкасові послуги банку постачальника надаються клієнту за комісійну винагороду.
Оскільки ініціатива в розрахунках платіжними вимогами-дорученнями виходить від постачальника, то оплата цих документів може бути зроблена тільки із згоди (акцепту) покупця. З цією метою платіжні вимоги-доручення, що надійшли в банк покупця, реєструються в спеціальному журналі і передаються банком безпосередньо платнику під розписку для акцепту.
Міжнародна банківська практика знає різні форми акцепту: позитивний і негативний, попередній і подальший, повний і частковий.
Традиційними мотивами відмов від акцепту є такі порушення: товар не замовлений; рахунок безтоварний; товар раніше оплачений; відсутня узгоджена ціна; товар відвантажений на іншу адресу, а також інші мотиви, пов'язані з порушенням договірних зобов'язань з боку постачальника.
Здійснення заліків взаємних вимог
Заліки взаємних вимог, тобто перерахувавши з рахунку однієї організації на рахунок іншої сторони, можуть мати постійний і разовий характер, здійснюватися між двома підприємствами або

групою. Учасники заліків ведуть у себе рахунки взаємних розрахунків, на яких враховуються всі суми до платежів. Розрахункові документи не надсилаються в банк, а надаються відразу покупцеві з відображенням їх суми на рахунку взаємних вимог. Періодично представники сторін звіряють рахунки взаємних розрахунків, визначають, на чию користь сальдо. На суму сальдо виписують платіжне доручення, яке, як правило, проходить через банк. Переваги даної форми - простота і економічність.
Чекова форма розрахунків
Чек — письмове розпорядження платника своєму банку сплатити з його рахунку чекодержателю певну грошову суму. Розрізняють грошові чеки і розрахункові чеки. Грошові чеки застосовуються для виплати чекодержателю готівки в банку, наприклад, на заробітну плату, господарські потреби, витрати на відрядження, закупівлю сільгосппродуктів і т.д. Розрахункові чеки — це чеки, що застосовуються для безготівкових розрахунків. Розрахунковий чек - це документ встановленої форми, що містить безумовний письмовий наказ чекодавця своєму банку про перерахування певної грошової суми з його рахунку на рахунок одержувача коштів (чекодержателя). Розрахунковий чек, як і платіжне доручення, оформляється платником, але на відміну від платіжного доручення чек передається платником підприємству — одержувачу платежу в момент здійснення господарської операції, який і подає чек у свій банк для оплати.
Розрахункові чеки можуть бути покритими і непокритими. Покриті розрахункові чеки - це чеки, кошти по яких заздалегідь депоновані клієнтом-чекодавцем на окремому банківському рахунку, що забезпечує гарантію платежу по даних чеках. Непокриті розрахункові чеки — чеки, платежі по яких гарантуються банком. У цьому випадку банк гарантує чекодавцеві при тимчасовій відсутності коштів на його рахунку оплату чеків за рахунок коштів банку. Для отримання розрахункових чеків клієнт звертається до свого комерційного банку із заявою за встановленою формою, де вказуються кількість чеків і сума загальної потреби в розрахунках чеками. На підставі цих даних визначається ліміт одного чека, який має бути проставлений на оборотній стороні кожного чека. Заява на видачу чеків підписується керівником підприємства, головним бухгалтером і завіряється печаткою.

59

Документообіг при розрахунках чеками здійснюється переважно таким чином.
•    Чекодавець при придбанні товарів, робіт, послуг виписує розрахунковий чек, проставляючи в ньому такі дані: сума платежу (цифрами і прописом); найменування одержувача платежу; місце виписки чека; дата здійснення платежу (при цьому місяць записується словом).
•    Виписаний чек завіряється підписом чекодавця безпосередньо в момент здійснення оплати (вручення чека одержувачу платежу).
•    Підприємство, що приймає для оплати розрахунковий чек (чекодержатель), має пересвідчитися в тому, що:
-   сума чека не перевищує граничної суми, зазначеної на його оборотній стороні і в чековій картці;
-   номер рахунку чекодавця, проставлений у чеку, відповідає зазначеному в чековій картці; підпис чекодавця, проставлений у чеку, ідентичний підпису, проставленому в чековій картці.
Представник останнього розписується на звороті чека і проставляє відбиток печатки. Далі постачальник як чекодержателю може подати цей чек у свій банк для отримання платежу. Термін подання чека в банк - 10 календарних днів (не враховуючи дня виписки).
Лімітована чекова книжка являє собою зброшуровані у вигляді книжки розрахункові чеки (по 10, 20, 25 або 50 аркушів), які можуть бути виписані підприємством на загальну суму, що не перевищує встановленого по цій книжці ліміту. Ліміт чекової книжки обмежений сумою заздалегідь депонованих у банку коштів на окремому банківському рахунку.
Розрахунки платіжними вимогами
Платіжна вимога - це розрахунковий документ, що містить вимогу одержувача коштів до платника про сплату певної суми через банк.
Платіжні вимоги найбільш доцільні при розрахунках за товари і послуги. Вони зручні для постачальника, оскільки банк здійснює інкасування платіжних вимог, стежить за стягненням грошей з покупця. Покупець має можливість по документах контролювати дотримання постачальником договірних умов, відмовитися від акцепту, якщо ці умови порушені? Акцепт буває попередній і подальший. При попередньому акцепті банк списує кошти з рахунку платника, не отримавши від нього у встановлений

термін (протягом 3-х днів) відмови від акцепту. При подальшому акцепті банк списує кошти відразу, але потім відновлює їх на рахунку, якщо платник у встановлений термін заявить відмову від акцепту. У даному випадку списання коштів, а отже, і рух їх основної маси, прискорюється.
Недоліками розрахунків платіжними вимогами є тривалий документообіг і можливість виникнення неплатежів унаслідок відсутності коштів у платника.
Контрольні питання
1.   Що включає в себе поняття «платіжний оборот»?
2.   Яким чином здійснюється безготівковий платіжний оборот?
3.    Що є основною ланкою у відносинах між комерційним банком і клієнтом?
4.   У чому полягає суть основних принципів безготівкових розрахунків?
5.   Основні форми безготівкових розрахунків.
6.    Основні нормативні акти України, що регулюють безготівкові розрахунки.
7.   У яких випадках застосовуються платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, чеки, платіжні вимоги? Визначте переваги і недоліки даних схем.
8.    Розкрите поняття «інкасо», «планові платежі», «заліки взаємних вимог».

61
60

Тема 10
Ресурси комерційного банку і їх структура
Характеристика ресурсів комерційного банку
Комерційні банки, як і інші суб'єкти господарських відносин, для забезпечення своєї комерційної й господарської діяльності повинні мати у своєму розпорядженні певну суму грошових коштів, тобто ресурсів. У сучасних умовах розвитку економіки проблема формування ресурсів має першорядне значення. Це викликано тим, що при переході до ринкової моделі економіки, ліквідації монополії держави на банківську справу, побудові дворівневої банківської системи характер банківських ресурсів зазнає істотних змін. Основними причинами є, по-перше, те, що значно звузився загальнодержавний фонд банківських ресурсів, а сфера його функціонування зосереджена в першій ланці банківської системи - Національному банку України. По-друге, утворення підприємств і організацій з різними формами власності означає виникнення нових власників тимчасово вільних коштів, які самостійно визначають місце і спосіб збереження коштів. Це сприяє створенню ринку кредитних ресурсів, який органічно входить до системи грошових відносин.
Крім того, масштаби діяльності банків, обумовлені об'єктом активних операцій, залежать від сукупності обсягу ресурсів, які вони розташовують, і особливо від суми залучених ресурсів. Таке положення загострює конкурентну боротьбу між банками за залучення ресурсів.
Одночасно з ринком кредитних ресурсів починає функціонувати ринок цінних паперів, на якому банки виступають продавцями власних або покупцями державних і корпоративних цінних паперів. Наявність страхових, фінансових і. інших кредитних установ активізує конкурентну боротьбу на ринку кредитних ресурсів і загострює проблему акумуляції тимчасово вільних коштів.

Комерційні банки виступають, насамперед, як специфічні установи, що, з одного боку, залучають тимчасово вільні кошти, а з іншого - задовольняють за рахунок цих залучених коштів різноманітні потреби підприємств, організацій, населення.
Ресурси комерційних банків — це сукупність власного капіталу і залученого банком у результаті проведення пасивних і активно-пасивних операцій (у частині перевищення пасиву), а також коштів, що є в його розпорядженні і можуть бути використані для активних операцій.
За способом утворення всі ресурси комерційного банку поділяються на власні і позикові (залучені).
Основним джерелом ресурсів комерційних банків є залучені кошти, які складають близько 70-80% усіх банківських ресурсів. На частку власних коштів банків припадає від 22 до 30%, що в цілому відповідає сформованій структурі у світовій практиці.
Також ресурси комерційного банку поділяються на:
•    цілком стабільні (власні кошти банку, кошти, депоновані на певний строк, кошти кредитів, отриманих від інших банків);
•    стабільні - усі депоновані кошти по пред'явленню клієнтів банку, чию динаміку чи оборотність банк вивчив і встановив середню суму цих коштів, яку банк може використовувати в будь-який час для подальшого розміщення в активні операції;
•    нестабільні - депоновані кошти, які з'являються періодично і динаміку яких важко передбачити.
Поняття і структура власного капіталу банку
Під власними коштами банку слід розуміти різні фонди, створювані банком для забезпечення його фінансової стійкості, комерційної і господарської діяльності, а також отриманий прибуток за результатами діяльності поточного і минулого років.
На початковому етапі створення банку саме власні ресурси покривають першочергові витрати (земля, будинки, устаткування, зарплата), без яких банк не може почати своєї діяльності. За рахунок власних коштів банки створюють необхідні їм резерви. Нарешті, власні ресурси є головним джерелом вкладень у довгострокові активи.
Структура власних коштів банку неоднорідна за якісним складом і змінюється протягом року залежно від ряду факторів, зокрема, від якості активів, використання власного прибутку, політики банку щодо забезпечення стійкості капітальної бази.

63
62

Структура власних коштів може мати такий вигляд:
1.  Статутний капітал (фонд). Створює економічну основу існування і є обов'язковою умовою утворення банку як юридичної особи. Його величина регламентується законодавчими актами НБУ.
2.  Додатковий капітал. Має такі джерела:
•  приріст вартості майна при переоцінці. Наявність і величина цього фонду є відображенням рівня інфляції в країні і, отже, не виступає якісною характеристикою діяльності банку. За економічною сутністю і характером використання коштів даний фонд можна розглядати як резерв для знецінення фіксованих активів (основних фондів);
• емісійний доход - кошти, отримані від продажу акцій їхнім першим власникам за ціною вище номінальної вартості. Дані кошти збільшують первісний капітал банку і його стабільну
частину;
•  вартість безоплатно отриманого майна. Обсяг коштів цього фонду показує джерело приросту матеріальних активів банку, а правила використання (на покриття можливих збитків) дозволяють віднести його до групи резервних фондів.
3. Фонди банку:
•  резервний капітал (фонд) створюється з чистого прибутку (після оподаткування) і призначений для поглинання непередбачених збитків діяльності банку і забезпечення стабільності його функціонування;
•  фонди спеціального призначення;
•  фонди накопичення (кошти останніх двох фондів використовуються комерційними банками переважно для задоволення матеріальних і соціальних потреб своїх співробітників, на надання благодійної допомоги і для виробничого розвитку банку. Таким чином, ці фонди обслуговують поточні потреби банку);
•  інші фонди.
4. Прибуток.
5. Амортизація основних засобів.
6. Амортизація нематеріальних активів.
7. Резерви. Створюються з метою покриття ризиків по окремих банківських операціях і забезпечення таким чином стійкості банків шляхом поглинання збитків за рахунок накопичених ресурсів. До них належать резерви:
•  на втрати по кредитах;
•  на знецінення цінних паперів і т.д.
Величина цих резервів свідчить, з одного боку, про якісну структуру активів банку, а з іншого - про запас міцності банку,

особливо в частині резервних фондів, створених з чистого прибутку.
Отже, власними ресурсами виступають акціонерний і резервний капітал, прибуток, а також спеціальні фонди, створені банком відповідно до його статуту шляхом відрахувань із прибутку.
Залучені кошти комерційного банку
У загальній сумі банківських ресурсів залучені ресурси мають найбільшу частку. З розвитком ринкових відносин структура залучених ресурсів зазнала істотних змін, що обумовлено появою нових, не традиційних для старої банківської системи способів акумуляції тимчасово вільних коштів фізичних і юридичних осіб.
Роль залучених коштів надзвичайно висока. Мобілізуючи тимчасово вільні кошти юридичних і фізичних осіб на ринку кредитних ресурсів, комерційні банки з їхньою допомогою задовольняють потребу народного господарства в додаткових оборотних коштах, сприяють перетворенню грошей у капітал, забезпечують потреби населення в споживчому кредиті.
У світовій практиці всі залучені ресурси за способом акумуляції поділяються на:
•    депозитні;
•    не депозитні.
Основну частину залучених ресурсів комерційних банків складають депозити, тобто кошти, внесені в банк клієнтами — фізичними і юридичними особами - на певні рахунки і використані ними відповідно до режиму рахунка і банківського законодавства.
Недепозитні залучені кошти - це кошти, які банк одержує у вигляді позик або шляхом продажу власних боргових зобов'язань на грошовому ринку. Недепозитні джерела банківських ресурсів відрізняються від депозитів тим, що вони мають, по-перше, не персональний характер, тобто не асоціюються з конкретним клієнтом банку, а здобуваються на ринку на конкурентній основі, і, по-друге, ініціатива залучення цих коштів належить самому банку.
Таким чином, до залучених ресурсів можна віднести кредити, отримані від Національного банку України; кошти інших банків, що знаходяться на міжбанківських і кореспондентських рахунках; товарно-матеріальні цінності, придбані банком і

65
64

Тема 11
використані для здійснення лізингових операцій; кошти підприємств і організацій, залучені на банківські рахунки; кошти населення у внесках.

	Контрольні питання
1.	Що таке ресурси комерційних банків?
2.	Роль банківських ресурсів у сучасних умовах.
3.	Класифікація ресурсів комерційних банків.
4.	Яке значення мають власні кошти для банку?
5.	Опишіть структуру власних коштів.
6.	З чого складаються залучені ресурси комерційних банків?
7.	Чим відрізняються депозити від не депозитних залучених коштів?

Кредитний потенціал комерційного банку
Питання про кредитний потенціал комерційного банку стосується економічно обґрунтованих меж використання мобілізованих у банку джерел коштів для надання кредиту й здійснення інших операцій.
Завдання банку — у більшій мобілізації вільних коштів і їхньому розміщенні в оптимальні з погляду прибутковості банку активи. Проблема полягає в тому, що не вся сукупність мобілізованих у банку коштів вільна для здійснення активних операцій банку, звідси виникає поняття кредитного потенціалу банку, що економічно обумовлено рядом об'єктивних причин.
Банк, запозичаючи вільні кошти своїх комітентів, бере на себе зобов'язання забезпечити своєчасне повернення цих коштів. Надійність і ліквідність — необхідні умови існування комерційних банків, тому банк має створювати для себе резерв ліквідності й надійності в розрахунку на кожну одиницю залучених ним коштів.
Таблиця 11.1.
Мультиплікація депозиту

Банк
	Сума депозиту
	Сума кредиту(2-4)

	Резерв ліквідності(2x20% /100%)

1
	2
	3
	4
	
Банк А	1000	800	200	
Банк Б	800	640	160	
Банк В	640	512	128	
Банк Г	512	409,6	102,4	
…	…	…	…	
Усього	5000	4000	1000	

 

66
67

Теоретично в банківській діяльності існує можливість нескінченного переносу створеного депозиту з одного банку в інший, а в цьому зв'язку і нескінченного росту кредитів, що надаються. Цей процес називають мультиплікацією депозиту й експансією кредиту (див. табл. 11.1). Прямим обмежником росту депозитів і кредитів у банківській системі служить обов'язковий резерв, який установлено для банків Національним банком України: комерційний банк, одержуючи депозит, певну його частину тримає у вигляді резерву ліквідності для того, щоб мати можливість за вимогою клієнтів виконати свої зобов'язання перед ними. Тобто сукупність мобілізованих у банку джерел коштів не може бути цілком вільною для надання кредиту й здійснення інших активних операцій, які приносять банку доход.
Кредитний потенціал банку відбиває розмір мобілізованих у банку коштів за мінусом резерву ліквідності.
Загальний резерв ліквідності залежить від норми обов'язкового резерву, установленого НБУ, та рівня резерву ліквідності, який банк установлює індивідуально.
Комерційний банк прагне створити мінімальний резерв ліквідних коштів і забезпечити максимальний кредитний потенціал, виходячи зі своєї ліквідності, надійності й прибутковості.

На загальний рівень кредитного потенціалу банку впливають такі фактори, як:
.    загальна величина мобілізованих у банку джерел коштів; .    структура й стабільність джерел кредитного потенціалу; .    рівень обов'язкових резервів НБУ; .    режим використання обов'язкових резервів; .    загальна сума й структура зобов'язань банку.
Контрольні питання
Поняття й економічне значення кредитного потенціалу.
1.
2.   Сутність мультиплікації депозиту й експансії кредиту.
З     Порядок визначення кредитного потенціалу.
4І    Поняття резерву ліквідності. Загальний резерв ліквідності і його
структура. 5.    Фактори, що впливають на рівень кредитного потенціалу банку.

 

Рис. 11.1. Кредитний потенціал банку

69
68

Тема 12
Регулювання діяльності комерційних банків
Контроль і регулювання діяльності комерційних банків з боку НБУ здійснюється на основі контролю за забезпеченням і використанням комерційними банками обов'язкових економічних нормативів, установлених відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» з метою захисту інтересів клієнтів (вкладників і акціонерів) і гарантування фінансової надійності банків.
Обов'язкові економічні нормативи являють собою сукупність показників, які характеризують фінансовий стан комерційних банків, здатність виконання зобов'язань перед клієнтами і здійснення певних видів операцій.
Відповідно до Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.09.2001 за № 841/6032, встановлені економічні нормативи регулювання діяльності банків, порядок їх розрахунку та їх нормативні значення, що є обов'язковими для виконання всіма банками, а саме:
1) нормативи капіталу:
•  мінімального розміру регулятивного капіталу;
•  адекватність регулятивного капіталу;
•   адекватність основного капіталу;
2) нормативи ліквідності:
•   миттєва ліквідність;
•  поточна ліквідність;
•  короткострокова ліквідність;
3) нормативи кредитного ризику:	'
•   максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента;
•   великих кредитних ризиків;

•   максимального розміру кредитів, гарантій та поручительств, наданих одному інсайдеру;
•   максимального сукупного розміру кредитів, гарантій та поручительств, наданих інсайдерам;
4) нормативи інвестування:
•  інвестування в цінні папери окремо за кожною установою;
•  загальної суми інвестування;
•  норматив ризику загальної відкритої (довгої/короткої) валютної позиції банку.
Базою для розрахунку економічних нормативів є регулятивний капітал банку.
Дія цієї Інструкції поширюється на всі банки України незалежно від форм власності.
Регулятивний капітал банку
Порядок розрахунку регулятивного капіталу банку. Регулятивний капітал є одним із найважливіших показників діяльності банків, основним призначенням якого є покриття негативних наслідків різноманітних ризиків, які банки беруть на себе в процесі своєї діяльності, та забезпечення захисту вкладів, фінансової стійкості й стабільної діяльності банків.
Банки з метою визначення реального розміру регулятивного капіталу з урахуванням ризиків у своїй діяльності зобов'язані постійно оцінювати якість усіх своїх активів і позабалансових зобов'язань (здійснювати їх класифікацію, визначати сумнівні та безнадійні щодо погашення); здійснювати відповідні коригування їх вартості шляхом формування резервів для покриття очікуваних (можливих) збитків за зобов'язаннями контрагентів.
Регулятивний капітал банку обчислюється за такою формулою:
РК. = ОК + ДК - В,
де   РК - регулятивний капітал банку; ОК - основний капітал (капітал 1-го рівня); ДК - додатковий капітал (капітал 2-го рівня); В - відвернення.
рівня) складається з таких
Основний капітал (капітал І^ елементів:
а) фактично сплачений зареєстрований статутний капітал;
б)  розкриті резерви, що створені або збільшені за рахунок нерозподіленого прибутку (резерви, оприлюднені банком у фінансовій звітності):
•   дивіденди, направлені на збільшення статутного капіталу;
•  емісійні різниці;

70
71

•  резервні фонди, що створюються згідно із законами України;
•   загальні резерви, що створюються під невизначений ризик при проведенні банківських операцій;
•   прибуток минулих років;
•   прибуток минулих років, що очікує затвердження.
Додатковий капітал (капітал 2-го рівня) складається з таких елементів:
•    резерви під стандартну заборгованість інших банків;
•    резерви під стандартну заборгованість клієнтів за кредитними операціями банків;
•    результат переоцінки статутного капіталу з урахуванням індексу девальвації чи ревальвації гривні;
•    результат переоцінки основних засобів;
•    прибуток поточного року;
•    субординований борг, що враховується до капіталу (субордино-ваний капітал).
На капітал 2-го рівня накладаються такі обмеження:
•    при розрахунку загальної суми регулятивного капітал загальний розмір додаткового капіталу не може бути більше ніж 100 відсотків основного капіталу;
•    розмір субординованого капіталу не може перевищувати 50 відсотків розміру основного капіталу.
Для визначення розміру регулятивного капіталу банку загальний розмір капіталу 1-го і 2-го рівнів додатково зменшується на балансову вартість таких активів:
•    акції та інші цінні папери з нефіксованим прибутком у портфелі банку на продаж та інвестиції, які випущені банками;
•    вкладення в капітал (що не консолідуються) асоційованих та дочірніх установ, а також вкладення в капітал інших установ у розмірі 10 і більше відсотків їх статутного капіталу;
•    кошти, що вкладені в інші банки на умовах субординованого боргу.
Мінімальний розмір регулятивного капіталу банку. Національний банк установлює норматив мінімального розміру регулятивного капіталу (НІ), якого всі банки зобов'язані дотримуватися.
Мінімальний розмір регулятивного капіталу (НІ) діючих банків має становити:
а)  для місцевих кооперативних банків:	л
на 17 січня 2003 року - не менше ніж 1000000 євро; на 1 січня 2004 року - не менше ніж 1150000 євро; на 1 січня 2005 року - не менше ніж 1300000 євро;

на 1 січня 2006 року - не менше ніж 1400000 євро; на 1 січня 2007 року - не менше ніж 1500000 євро;
б)  для банків, які здійснюють свою діяльність на території однієї області (регіональних), у тому числі спеціалізованих ощадних та іпотечних:
до 17 січня 2003 року - не менше ніж 3000000 євро; на 1 січня 2004 року - не менше ніж 3500000 євро; на 1 січня 2005 року - не менше ніж 4000000 євро; на 1 січня 2006 року - не менше ніж 4500000 євро; на 1 січня 2007 року - не менше ніж 5000000 євро;
в) для банків, які здійснюють свою діяльність на території всієї України (міжрегіональних), у тому числі спеціалізованих інвестиційних і розрахункових (клірингових), центрального кооперативного банку:
до 17 січня 2003 року - не менше ніж 5000000 євро; на 1 січня 2004 року - не менше ніж 5500000 євро; на 1 січня 2005 року - не менше ніж 6000000 євро; на 1 січня 2006 року - не менше ніж 7000000 євро; на 1 січня 2007 року - не менше ніж 8000000 євро. Мінімальний розмір регулятивного капіталу (НІ) знову створених банків має становити:
а) для місцевих кооперативних банків:
до одного року діяльності - 1000000 євро; до двох років діяльності - 1100000 євро; до трьох років діяльності - 1200000 євро; до чотирьох років діяльності - 1350000 євро; починаючи з п'ятого року діяльності - 1500000 євро;
б) для банків, які здійснюють свою діяльність на території однієї області (регіональних), у тому числі спеціалізованих ощадних та іпотечних:
до одного року діяльності - 3000000 євро; до двох років діяльності - 3500000 євро; до трьох років діяльності - 4000000 євро; до чотирьох років діяльності - 4500000 євро; починаючи з п'ятого року діяльності - 5000000 євро;
в) для банків, які здійснюють свою діяльність на території всієї України (міжрегіональних), у тому числі спеціалізованих інвестиційних і розрахункових (клірингових), центрального кооперативного банку:
до одного року діяльності - 5000000 євро; до двох років діяльності - 5500000 євро;

73
72

до трьох років діяльності - 6000000 євро;
до чотирьох років діяльності - 7000000 євро;
починаючи з п'ятого року діяльності - 8000000 євро.
Національний банк залежно від економічного становища країни, стану світових фінансово-кредитних і валютних ринків та відповідно до змін курсу національної валюти може переглядати мінімальний розмір регулятивного капіталу. У разі значного підвищення значення нормативу мінімального розміру регулятивного капіталу для банків встановлюється перехідний період для нарощування капіталу згідно з розробленими банками програмами капіталізації.
Нормативи капіталу
Норматив адекватності регулятивного капіталу /платоспроможності (Н2). Норматив адекватності регулятивного капіталу (норматив платоспроможності) відображає здатність банку своєчасно і в повному обсязі розрахуватися за своїми зобов'язаннями, що випливають із торговельних, кредитних або інших операцій грошового характеру. Чим вище значення показника адекватності регулятивного капіталу, тим більша частка ризику, що її приймають на себе власники банку; і навпаки: чим нижче значення показника, тим більша частка ризику, що її приймають на себе кредитори/вкладники банку.
Норматив адекватності регулятивного капіталу встановлюється для запобігання надмірному перекладанню банком кредитного ризику та ризику неповернення банківських активів на кредиторів /вкладників банку.
Значення показника адекватності регулятивного капіталу визначається як співвідношення регулятивного капіталу банку до сумарних активів і певних позабалансових інструментів, зважених за ступенем кредитного ризику та зменшених на суму створених відповідних резервів за активними операціями:

де  А - активи, зважені на відповідний коефіцієнт ризику залежно від групи ризику, до якої віднесено актив.
Для розрахунку адекватності регулятивного капіталу банку його активи поділяються на п'ять груп за ступенем ризику та підсумовуються з урахуванням відповідних коефіцієнтів з важення.

Таблиця 12.1.
Активи комерційних банків з урахуванням ризику
Коефіцієнт ризику
Активи комерційних банків з урахуванням ризику
Готівкові кошти
Банківські метали
Кошти в Національному банку
Боргові цінні папери центральних органів виконавчої влади,
що рефінансуються та емітовані Національним банком	0%
Нараховані доходи за борговими цінними паперами, що
рефінансуються та емітовані Національним банком
Боргові цінні папери центральних органів виконавчої влади у
портфелі банку на продаж і на інвестиції
10%
Короткострокові та довгострокові кредити, що надані центральним органам виконавчої влади Нараховані доходи за кредитами, що надані центральним органам виконавчої влади
Боргові цінні папери місцевих органів виконавчої влади, що
рефінансуються та емітовані Національним банком
Боргові цінні папери місцевих органів виконавчої влади в
портфелі банку на продаж та на інвестиції	20%
Кошти до запитання, що розміщені в банку, який має
офіційний кредитний рейтинг не нижчий, ніж інвестиційний
клас
Кошти до запитання в інших банках, що не належать до
інвестиційного класу
50%
Короткострокові та довгострокові кредити, що надані
місцевим органам виконавчої влади
Нараховані доходи за кредитами, що надані місцевим
органам виконавчої влади
Прострочені нараховані доходи за коштами до запитання в
інших банках
Прострочені нараховані доходи за кредитами, що надані
центральним і місцевим органам виконавчої влади
Довгострокові депозити, що розміщені в інших банках
Довгострокові кредити, що надані іншим банкам
Фінансовий лізинг (оренда), що наданий іншим банкам
Кредити, що надані суб'єктам господарської діяльності
Кредити, які надані фізичним особам	100 %
Боргові цінні папери, випущені банками, фінансовими
(небанківськими) установами та не фінансовими
підприємствами, у портфелі банку на продаж та на інвестиції
Товарно-матеріальні цінності
Основні засоби
Інші активи банку
Зобов'язання за всіма видами гарантій (акцептами, авалями)
Непокриті акредитиви

74
75

Нормативне значення нормативу Н2 діючих банків має бути не меншим, ніж 8 відсотків, починаючи з 01.03.2004 — не меншим ніж 10 відсотків.
Для банків, що розпочинають операційну діяльність, цей норматив має становити:
•    протягом перших 12 місяців діяльності (від дня отримання ліцензії) - не менше 15 відсотків;
•    протягом наступних 12 місяців - не менше 12 відсотків;
•    надалі - не менше 10 відсотків.
Норматив адекватності основного капіталу (НЗ). Норматив адекватності основного капіталу встановлюється з метою визначення спроможності банку захистити кредиторів і вкладників від непередбачуваних збитків, яких може зазнати банк у процесі своєї діяльності залежно від розміру різноманітних ризиків.
Показник адекватності основного капіталу банку розраховується як співвідношення основного капіталу до загальних активів банку: *                            ОК
НЗ = ——-100%,
            ЗА
          
де   ЗА - загальні активи.
Загальні активи банку для розрахунку адекватності основного капіталу містять:
•    готівкові кошти;
•    банківські метали;
•    кошти в Національному банку;
•    казначейські та інші цінні папери, що рефінансуються та емітовані Національним банком;
•    кошти в інших банках;
•    сумнівну заборгованість за нарахованими доходами за міжбанківськими операціями;
•    дебіторську заборгованість за операціями з банками;
•    кредити, що надані центральним і місцевим органам виконавчої влади, суб'єктам господарської діяльності, фізичним особам.
Нормативне значення нормативу НЗ має бути не меншим, ніж 4 відсотки.
Групи банків за рівнем капіталу. Для забезпечення реальної капіталізації банків України всі банки поділяються за рівнем
достатності капіталу на:	І
•    добре капіталізовані;
•    достатньо капіталізовані;
76

•	недокапіталізовані;
•	значно недокапіталізовані;
•	критично недокапіталізовані.
Нормативи ліквідності
Вимоги до ліквідності банків. Ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов'язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов'язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати). Ліквідними активами є кошти в касі, які відкриті в Національному банку та інших банках, а також активи, що можуть бути швидко проконвертовані в готівкові чи безготівкові кошти. Банківська діяльність піддається ризику ліквідності — ризику недостатності надходжень грошових коштів для покриття їх відпливу, тобто ризику того, що банк не зможе розрахуватися в строк за власними зобов'язаннями у зв'язку з неможливістю за певних умов швидкої конверсії фінансових активів у платіжні засоби без суттєвих втрат.
У зв'язку з цим банки повинні постійно управляти ліквідністю, підтримуючи її на достатньому рівні для своєчасного виконання всіх прийнятих на себе зобов'язань з урахуванням їх обсягів, строковості й валюти платежів, забезпечувати потрібне співвідношення між власними та залученими коштами, формувати оптимальну структуру активів зі збільшенням частки високоякісних активів з прийнятним рівнем кредитного ризику для виконання правомірних вимог вкладників, кредиторів і всіх
інших клієнтів.
З метою контролю за станом ліквідності банків Національний банк установлює такі нормативи ліквідності: миттєвої ліквідності (Н4), поточної ліквідності (Н5) та короткострокової ліквідності (Н6).
Норматив миттєвої ліквідності (Н4). Норматив миттєвої ліквідності встановлюється для контролю за здатністю банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов'язань за рахунок високоліквідних активів (коштів у касі та на кореспондентських рахунках).
Норматив миттєвої ліквідності визначається як співвідношення суми коштів у касі та на кореспондентських рахунках до зобов'язань банку, що обліковуються за поточними рахунками:
77

де   Кк - кошти на кореспондентському рахунку; Кк — кошти в касі; Рп — поточні рахунки для розрахунку нормативу миттєвої ліквідності.
Нормативне значення нормативу Н4 має бути не менше ніж 20 відсотків.
Норматив поточної ліквідності (Н5). Норматив поточної ліквідності встановлюється для визначення збалансованості строків і сум ліквідних активів та зобов'язань банку.
Для розрахунку нормативу поточної ліквідності враховуються вимоги і зобов'язання банку з кінцевим строком погашення до 31 дня (включно).
Норматив поточної ліквідності визначається як співвідношення активів первинної та вторинної ліквідності до зобов'язань банку з відповідними строками виконання.

•	кошти бюджету України;

•	строкові депозити інших банків та клієнтів;
•	цінні папери власного боргу, емітовані банком;
•	субординований борг банку;
•	зобов'язання і вимоги за всіма видами гарантій, порук, авалів;
•	зобов'язання з кредитування, що надані клієнтам і банкам.
Нормативне значення Н5 має бути не менше ніж ЗО відсотків
• з 01.07.2002, з 01.01.2003 - 40 відсотків.
Норматив короткострокової ліквідності (Н6). Норматив короткострокової ліквідності встановлюється для контролю за здатністю банку виконувати прийняті ним короткострокові зобов'язання за рахунок ліквідних активів.

Норматив короткострокової ліквідності визначається як співвідношення ліквідних активів до короткострокових зобов'язань.

де   Апв - активи первинної та вторинної ліквідності; Рп - поточні рахунки для розрахунку нормативу поточної ліквідності; 3 — зобов'язання банку.
Значення нормативу Н5 має бути не меншим, ніж 40 відсотків. До активів первинної та вторинної ліквідності при розрахунку нормативу поточної ліквідності належать:
•    готівкові кошти;
•    банківські метали;
•    кошти на кореспондентських рахунках, які відкриті в Національному банку та інших банках;
•    строкові депозити, які розміщені в Національному банку та інших банках;
•    боргові цінні папери, що рефінансуються та емітовані Національним банком, у портфелі банку на продаж та на інвестиції;
•    боргові цінні папери в портфелі банку на продаж та на інвестиції;
•    надані кредити.
До зобов'язань належать:
•    кошти до запитання;	*
•    короткострокові та довгострокові кредити, які одержані від Національного банку та інших банків;
78

де   Ал - ліквідні активи; Рп - поточні рахунки для розрахунку нормативу короткострокової ліквідності; Зх - короткострокові зобов'язання.
Значення нормативу Н6 має бути не меншим, ніж 20 відсотків.
До розрахунку нормативу короткострокової ліквідності включаються ліквідні активи та короткострокові зобов'язання з початковим строком погашення до одного року.
До ліквідних активів при розрахунку нормативу короткострокової ліквідності включаються:
•    готівкові кошти;
•   банківські метали;
•    кошти на кореспондентських рахунках, що відкриті в Національному банку та інших банках;
•    короткострокові депозити, що розміщені в Національному банку та інших банках;
•    короткострокові кредити, що надані іншим банкам.
До короткострокових зобов'язань належать:
•    кошти до запитання;
•    кошти бюджету України;
•    короткострокові кредити, які одержані від Національного банку та інших банків;
•    короткострокові депозити інших банків і клієнтів;
•    короткострокові цінні папери власного боргу, емітовані банком;
79

•    зобов'язання і вимоги за всіма видами гарантій, порук, авалів;
•    зобов'язання з кредитування, які надані банкам і клієнтам.
Нормативне значення нормативу Н6 має бути не менше ніж 20 відсотків.
Нормативи кредитного ризику
Вимоги щодо обмеження кредитного ризику банків. До кредитних операцій належать активні операції банку, що пов'язані з наданням клієнтам залучених коштів у тимчасове користування (надання кредитів у готівковій або безготівковій формі, на фінансування будівництва житла та у формі обліку векселів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, операцій репо, фінансового лізингу тощо) або з прийняттям зобов'язань про надання коштів у тимчасове користування (надання гарантій, поручительств, авалів тощо), а також операції з купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів і від „свого імені (включаючи андеррайтинг), будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми.

Кредитна діяльність банків пов'язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов'язання згідно з угодою, тому банки зобов'язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів.
З метою зменшення банківських ризиків Національний банк установлює нормативи кредитного ризику, недотримання яких може призвести до фінансових труднощів у діяльності банку.
Норматив максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента (Н7). Норматив максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента встановлюється з метою обмеження кредитного ризику, що виникає внаслідок невиконання окремими контрагентами своїх зобов'язань.
Показник розміру кредитного ризику на одного контрагента визначається як співвідношення суми всіх вимог банку до цього контрагента та всіх позабалансових зобов'язань, виданих банком щодо цього контрагента, до капіталу банку:
80

де   Зс - сукупна заборгованість за строковими депозитами, кредитами, факторингом та фінансовим лізингом, векселями, борговими цінними паперами, акціями, дебіторською заборгованістю, простроченими/сумнівними нарахованими доходами, 100 відсотків суми позабалансових зобов'язань, виданих щодо одного контрагента (або групи пов'язаних контрагентів); РК - регулятивний капітал банку.
Значення нормативу Н7 має не перевищувати 25 відсотків.
Норматив великих кредитних ризиків (Н8). Норматив великих кредитних ризиків установлюється з метою обмеження концентрації кредитного ризику за окремим контрагентом або групою пов'язаних контрагентів.
Кредитний ризик, що прийняв банк на одного контрагента або групу пов'язаних контрагентів вважається великим, якщо сума всіх вимог банку до цього контрагента або групи пов'язаних контрагентів і всіх позабалансових зобов'язань, наданих банком щодо цього контрагента або групи пов'язаних контрагентів, становить 10 відсотків і більше регулятивного капіталу банку.
Норматив великих кредитних ризиків визначається як співвідношення суми всіх великих кредитних ризиків, наданих банком щодо всіх контрагентів або груп пов'язаних контрагентів, з урахуванням усіх позабалансових зобов'язань, виданих банком щодо цього контрагента або групи пов'язаних контрагентів, до регулятивного капіталу банку:
де   Зв - сукупна заборгованість за строковими депозитами, кредитами, факторингом та фінансовим лізингом, векселями, борговими цінними паперами, акціями, дебіторською заборгованістю, простроченими/сумнівними нарахованими доходами, 100 відсотків суми позабалансових зобов'язань, що враховуються в банку за великими кредитами за всіма контрагентами (або групою пов'язаних контрагентів); РК - регулятивний капітал банку.
Значення нормативу Н8 має не перевищувати 8-кратного розміру регулятивного капіталу банку.
Якщо норматив великих кредитних ризиків перевищує 8-кратний розмір регулятивного капіталу, то вимоги до нормативу адекватності регулятивного капіталу (Н2) автоматично підвищуються:
•    якщо перевищення становить не більше ніж 50 відсотків, то вимоги до нормативу адекватності регулятивного капіталу (Н2) подвоюються;
•    якщо перевищення більше ніж 50 відсотків, то вимоги до нормативу адекватності регулятивного капіталу (Н2) потроюються.
81

Норматив максимального розміру кредитів, гарантій та поручительств, наданих одному інсайдеру (Я9). Норматив максимального розміру кредитів, гарантій та поручительств, наданих одному інсайдеру, визначається для обмеження ризику, який виникає під час здійснення операцій з інсайдерами, що може призвести до прямого та непрямого впливу на діяльність банку. Цей вплив зумовлює те, що банк проводить операції з інсайдерами на умовах, не вигідних для банку, що призводить до значних проблем, оскільки в таких випадках визначення платоспроможності контрагента не завжди здійснюється достатньо об'єктивно.

Норматив максимального розміру кредитів, гарантій та поручительств, наданих одному інсайдеру, визначається як співвідношення суми всіх зобов'язань цього інсайдера перед банком і всіх позабалансових зобов'язань, виданих банком щодо цього інсайдера, та капіталу банку:
де   Зін - сукупна заборгованість за строковими депозитами, кредитами, факторингом та фінансовим лізингом, векселями, борговими цінними паперами, акціями, дебіторською заборгованістю, простроченими/сумнівними нарахованими доходами, 100 відсотків суми позабалансових зобов'язань щодо одного інсайдера; РК - регулятивний капітал банку.
Значення нормативу Н9 має не перевищувати 5 відсотків.
Норматив максимального сукупного розміру кредитів, гарантій та поручительств, наданих інсайдерам (Н10). Норматив максимального сукупного розміру кредитів, гарантій та поручительств, наданих інсайдерам, визначається для обмеження сукупної суми всіх ризиків щодо інсайдерів. Надмірний обсяг сукупної суми всіх ризиків щодо інсайдерів призводить до концентрації ризиків і загрожує збереженню регулятивного капіталу банку.
Норматив максимального сукупного розміру кредитів, гарантій та поручительств, наданих інсайдерам, визначається як співвідношення сукупної заборгованості зобов'язань усіх інсайдерів перед банком і 100 відсотків суми позабалансових зобов'язань, виданих банком щодо всіх інсайдерів, та капіталу банку:

де   СЗ — сукупна заборгованість за строковими депозитами, кредитами, факторингом та фінансовим лізингом, векселями, борговими цінними паперами, акціями, дебіторською заборгованістю, простроченими/
82

сумнівними нарахованими доходами, 100 відсотків суми позабалансових зобов'язань щодо всіх інсайдерів; РК - регулятивний капітал банку.
Значення нормативу НІ0 має не перевищувати 40 відсотків.
Нормативи інвестування
Вимоги щодо прямих інвестицій, які здійснюють банки. З метою забезпечення контролю за інвестиційною діяльністю банків, а саме за прямими інвестиціями, Національний банк установлює нормативи інвестування.
Прямі інвестиції банків - це внесення банками власних коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права (акції, пайові свідоцтва), емітовані такою юридичною особою, та вимогам для інвестицій, визначеними нормативно-правовими актами Національного банку.
З метою обмеження інвестиційного ризику, пов'язаного зі здійсненням інвестиційної діяльності та можливою втратою капіталу інвестора, Національний банк установив такі нормативи інвестування: норматив інвестування в цінні папери окремо за кожною установою (Н11), норматив загальної суми інвестування (Н12).
Норматив інвестування в цінні папери окремо за кожною установою (Н11). Норматив інвестування в цінні папери окремо за кожною установою встановлюється для обмеження ризику, пов'язаного з операціями вкладення коштів банку до статутних фондів установ, що може призвести до втрати капіталу банку.
Норматив інвестування в цінні папери окремо за кожною установою визначається як співвідношення розміру коштів, які інвестуються на придбання акцій (паїв, часток) окремо за кожною установою, до регулятивного капіталу банку.

де   К^ - кошти банку, що інвестуються на придбання акцій (часток/ паїв) окремо за кожною установою; ЦП - цінні папери в портфелі банку на продаж та на інвестиції; Вак - вкладення в капітал (що не консолідуються) інших банків та установ у розмірі 10 і більше відсотків їх статутного капіталу та в дочірні установи; РК - регулятивний капітал банку.
Значення нормативу НІ 1 має не перевищувати 15 відсотків.
Норматив загальної суми інвестування (Н12). Норматив загальної суми інвестування встановлюється для обмеження ризику, пов'язаного з операціями вкладання (прямого чи
83

опосередкованого) коштів банку до статутних фондів будь-яких юридичних осіб, що може призвести до втрати капіталу банку.
Цей норматив характеризує використання капіталу банку для придбання акцій (паїв/часток) будь-якої юридичної особи.
Норматив загальної суми інвестування визначається як співвідношення суми коштів, що інвестуються на придбання акцій (паїв/часток) будь-якої юридичної особи, до регулятивного капіталу банку:

Норматив ризику загальної відкритої (довгої/короткої) валютної позиції банку (Н13). Норматив ризику загальної відкритої (довгої/короткої) валютної позиції банку (Н13) визначається як співвідношення загальної величини відкритої валютної позиції банку за всіма іноземними валютами та банківськими металами у гривневому еквіваленті до регулятивного капіталу банку:

де   К. - кошти банку, що інвестуються на придбання акцій (часток/ паїв) будь-яких юридичних осіб; ЦП - цінні папери в портфелі банку на продаж та на інвестиції; Вак - вкладення в капітал (що не консолідуються) інших банків та установ у розмірі 10 і більше відсотків їх статутного капіталу та в дочірні установи; РК - регулятивний капітал банку.
Значення нормативу Н12 має не перевищувати 60 відсотків.
Норматив ризику загальної відкритої (довгої/короткої) валютної позиції банку
Обмеження ризику загальної відкритої (довгої/короткої) валютної позиції банку. Діяльність банків на валютних ринках, що полягає в управлінні активами і пасивами в іноземній валюті та в банківських металах, пов'язана з валютними ризиками (одним з елементів ринкового ризику), які виникають у зв'язку з використанням різних валют та банківських металів під час проведення банківських операцій.
Валютна позиція - це співвідношення вимог (балансових і позабалансових) та зобов'язань (балансових і позабалансових) банку в кожній іноземній валюті та в кожному банківському металі. При їх рівності позиція вважається закритою, при нерівності - відкритою. Відкрита позиція є короткою, якщо обсяг зобов'язань за проданою валютою та банківськими металами перевищує обсяг вимог, і довгою, якщо обсяг вимог за купленою валютою та банківськими металами перевищує обсяг зобов'язань.
З метою зменшення валютного ризику в діяльності банків Національний банк установлює норматив ризику загальної відкритої (довгої/короткої) валютної позиції банку (Н13), у тому числі обмежується ризик загальної довгої відкритої валютної позиції банку (НІ 3-1) і ризик загальної короткої відкритої валютної позиції банку (НІ 3-2).

де   ВП - загальна відкрита валютна позиція за балансовими та позабалансовими активами і зобов'язаннями банку за всіма іноземними валютами у гривневому еквіваленті (розрахунок проводиться за звітну дату), яка визначається як сума абсолютних величин усіх довгих і коротких відкритих валютних позицій у гривневому еквіваленті окремо за кожною іноземною валютою (без урахування знака) за всіма іноземними валютами; РК - регулятивний капітал банку.
Під час розрахунку уповноваженим банком нормативу ризику загальної відкритої валютної позиції береться сума регулятивного капіталу, яка розрахована за балансом станом на початок минулого робочого дня, що передує дню розрахунку цих нормативів.
Значення нормативу ризику загальної відкритої (довгої/короткої) валютної позиції (Н13) має не перевищувати 35 відсотків, у тому числі:
•    загальна довга відкрита валютна позиція (НІ 3-1) має не перевищувати ЗО відсотків;
•    загальна коротка відкрита валютна позиція (НІ 3-2) має не перевищувати 5 відсотків.
Контрольні питання
1.   Сутність регулювання діяльності банків.
2.   Поняття регулятивного капіталу банку та порядок його розрахунку.
3.   Норматив адекватності регулятивного капіталу (платоспроможності), порядок розрахунку.
4.   Активи комерційних банків з урахуванням ступеня ризику (коефіцієнта ризику).
5.    Банківська ліквідність, нормативи ліквідності.
6.    Кредитоспроможність, нормативи кредитного ризику.
< •    Вимоги щодо прямих інвестицій, що здійснюють банки, нормативи інвестування.
°-    Поняття валютної позики банку, норматив ризику загальної валютної позиції банку.

84

Тема 13
Активні операції комерційних
банків. Форфейтинг, факторинг,
овердрафт, лізинг
Кредитні операції — це відносини між кредитором і позичальником (дебітором) по наданню кредитором певної суми коштів на умовах платності, терміновості й зворотності.
Банківські кредитні операції підрозділяються на 2 групи:
•    активні, коли банк виступає в особі кредитора - позичкові операції з клієнтами й надання міжбанківського кредиту, депозити, розміщені в інших банках;
•    пасивні, коли банк виступає в особі позичальника (дебітора), залучаючи кошти від клієнтів і інших банків на тих же умовах платності, терміновості й зворотності - депозити третіх юридичних осіб і позичкові операції по одержанню міжбанківського кредиту.
Активні операції комерційних банків - це фінансові операції, за допомогою яких банки розміщують наявні в їхньому розпорядженні вільні ресурси з метою одержання прибутку. Вони підрозділяються на:
•    короткострокове і довгострокове кредитування виробничої, соціальної, інвестиційної й наукової діяльності підприємств і організацій;
•    міжбанківські кредити;
•    надання споживчих кредитів населенню;
•    придбання цінних паперів;
•    лізинг, факторинг;
•    пайова участь коштів банку в господарській діяльності підприємств;
•    позики, надані іншим банкам;
•    операції з векселями та ін.	^
Розрізняють пряме банківське кредитування, коли кредитні відносини споконвічне виникають з банком, і непряме — коли

спочатку кредитні відносини виникають між підприємствами, які згодом звертаються в банк у пошуках способу довгострокового одержання коштів за векселем. Основні принципи кредитування:
•    терміновість;
•    зворотність;
•    платність (відсоток по кредитах має бути вищим за відсоток по депозитах, інакше банк не отримає прибутку).
Умови одержання банківського кредиту:
•    забезпечення кредиту якими-небудь товарно-матеріальними цінностями;
•    цільовий характер кредиту;
•   надання коштів у тимчасове користування, що означає його зворотність і терміновість;
•    платність кредиту передбачає не тільки повернення суми, але й відсотків по ньому як плату за користування. Величина відсотка залежить від таких факторів, як стан кон'юнктури ринку, платоспроможність позичальника, термін кредиту, цілі і кредитний ризик.
Усі позички або кредити класифікуються за такими ознаками:
1. За призначенням:
•	позички торговим і промисловим підприємствам;
•	міжбанківські кредити;
•	споживчі кредити.
2.  За видом забезпечення:
•   забезпечені;
•  незабезпечені.
3.  За терміном використання:
•   короткострокові (до 1 року);
•   середньострокові (від 1 року до 5 років);
• довгострокові (понад 5 років).
4.   За терміном сплати відсотків:
•  щомісяця;
•  щокварталу;
•  разом із погашенням основного боргу;
•  авансові платежі (заборонені НБУ).
Овердрафт - вид кредитування, послуга клієнту, яка полягає в тому, що клієнт може допускати дебетове сальдо по своєму розрахунковому рахунку в межах ліміту, установленого банком.

86
87

Клієнт укладає з банком договір на овердрафт не обслуговування терміном на 6 місяців. Відсоток по овердрафту диференційований і залежить від кількості днів овердрафта.
Вигода банку - у додаткових активах, що приносять доход.
Вигода для клієнта банку полягає в тому, що, уклавши договір на 6 місяців, клієнт може без будь-яких додаткових угод поповнювати свої оборотні кошти. Наприклад, якщо клієнт користується овердрафт ним кредитом місяць, він платить банку 125% річних, а якщо один-три дні - 90%. Це у свою чергу стимулює клієнта якнайшвидше повернути суми кредиту з відсотками.
Існує кілька методів визначення ліміту по овердрафту:
1) метод відсотка від товарообігу;
2) метод обліку оборотності грошей;
3) метод балансу грошових надходжень; порівняння грошових надходжень на розрахунковий рахунок із сумами до виплати надає можливість визначити перевищення або дефіцит коштів:
((К-т О) - (Д-т О) + С)хКр = ЛІМІТ,
де К-т О - середньозважений кредитний оборот за період; Д-т О - середньозважений дебетовий оборот за період; С - середньозважене сальдо по розрахунковому рахунку з урахуванням залишків; К - коефіцієнт ризику.
Відсоток по овердрафту має бути не набагато вищим за поточний відсоток по кредитуванню, що пов'язано з підвищеним ризиком неповернення, тому що овердрафт, по суті, являє собою незабезпечений кредит (бланковий).
Факторинг - особлива форма фінансування, яка полягає в тому, що спеціалізована фактор-фірма або банк купує у своїх клієнтів (постачальників) їхні платіжні вимоги, векселі або рахунки-фактури на відвантажену продукцію до їхніх боржників, а також у переданні постачальником банку права вимоги платежу від покупця продукції. Потім протягом короткого терміну банк оплачує клієнтам від 70% до 90% вимог у вигляді авансу, а залишені гроші клієнт одержує після того, як до нього надійдуть кошти по рахунках боржників.
Плата банку за здійснення факторингової операції становить певний відсоток дебетового обороту або залишку по рахунку факторингу і коливається в межах 0,5-3%, при наявності
регресу (зворотного повернення платіжних вимог) робиться знижка на 0,2-0,5%.	2
Тому факторингові операції називають також кредитуванням продажів постачальника або наданням кредиту постачальнику
88

і являють собою кредитну операцію, подібну до надання кредиту задля поповнення оборотних коштів. Розрізняють 2 види факторингу:
•    конверсійний (відкритий) з указівкою на рахунках факту продажу рахунків фактор-фірмі;
•    конфіденційний (схований).
Переваги факторингу полягають у тому, що:
•    факторинг дозволяє зменшити термін платежу, що також знижує ризик, пов'язаний із платоспроможністю клієнта, і забезпечує прискорення обороту коштів підприємства;
•    факторинг дозволяє підприємству не брати на себе досить трудомісткої роботи з перевірки платоспроможності своїх клієнтів і ведення бухгалтерського обліку щодо своїх вимог. Рішення цих проблем бере на себе фактор-фірма (банк);
•    фактор-фірми, що належать великим комерційним банкам, змушують сплачувати вчасно рахунки.
З метою прискорення одержання платежу підприємства передають банку право одержання платежу по платіжних вимогах за надані товари (роботи, послуги). Факторингові операції здійснюються тільки по платіжних документах з фінансування основної виробничої діяльності підприємства і мають ризиковий характер, тому банк-посередник, укладаючи договір з постачальником, диференційовано підходить до їхнього проведення з урахуванням вимог до ліквідності свого балансу і кредитоспроможності боржника, його фінансового стану.
Відносини банку-посередника й постачальника товарів регулюються договором. Факторингові операції поділяються на внутрішні і міжнародні.
Форфейтинг - кредитування експортера шляхом купівлі векселів або інших боргових вимог. Це форма трансформації комерційного кредиту в банківський.
Продавцем при форфейтингу звичайно, виступає експортер, що виконав свої зобов'язання за контрактом і прагне інкасувати розрахункові документи імпортера з метою одержання коштів. Як покупець (Форфейтинг) виступає банк, що бере на себе комерційні ризики.
Форфейтинг як метод трансформації комерційного кредиту в банківський надає експортеру ряд переваг:
•    багаторазово прискорює надходження коштів за експортований товар, отже, і обіг усього капіталу;
•    зменшує частку валютного ризику;
89

•    звільняє баланс підприємства унаслідок часткового звільнення від дебіторської заборгованості.
Лізингові операції являють собою один з видів надання кредиту, що є альтернативним банківській позичці.
Залежно від терміну, на який укладається договір оренди, розрізняють 3 види орендних операцій:
•	короткострокова оренда (рейтинг);
•	середньострокова оренда (хайринг);
•	довгострокова оренда (лізинг).
Під лізингом розуміють довгострокову оренду машин і устаткування або договір оренди машин і устаткування, придбаних орендодавцем для орендаря з метою їхнього виробничого використання, при збереженні прав власності на них в орендодавця на весь термін договору.
Лізинг виконує кілька функцій:
•    як форма вкладення коштів в основні фонди без одноразової мобілізації власних або залучених позичкових коштів;
•    як одна з найбільш прогресивних форм розвитку матеріально-технічного виробництва.
Об'єктом лізингу виступають різні види матеріальних цінностей, а також рухомого й нерухомого майна.
Лізингу властивий тристоронній характер взаємин:
1) власник майна (лізингодавець) в особі банків і інших установ;
2) користувач майном (лізингоотримувач);
3) продавець майна (постачальник).
Термін лізингового контракту не може перевищувати терміну можливої експлуатації устаткування з урахуванням умов експлуатації об'єкта орендарем.
Основні форми лізингу:
•    оперативний лізинг (термін оренди менше економічного терміну служби об'єкта з високими темпами морального старіння) — орендні відносини, при яких витрати лізингодавця, пов'язані з придбанням і утримуванням предметів, що здаються у оренду, не покриваються орендними платежами протягом одного лізингового контракту, тому лізингодавець змушений здавати його в оренду кілька разів;
•    фінансовий лізинг (з повною окупністю, або виплатою) - орендна угода, що передбачає протягом періоду своєї дії виплату лізингових платежів, які покривають повну вартість амортизації

устаткування або велику його частину, додаткові витрати і прибуток лізингодавця.
Комерційні банки в процесі здійснення кредитних операцій формують резерв для покриття можливих збитків по кредитних операціях відповідно до Положення «Про порядок формування і використання резерву для покриття можливих втрат по кредитних операціях комерційних банків».
Комерційні банки зобов'язані створювати резерви для покриття можливих збитків по основному боргу без урахування відсотків і комісій із усіх видів наданих кредитів у національній і іноземній валютах, включаючи надані депозити, кредити іншим банкам, суб'єктам господарювання (овердрафт, враховані векселі, факторингові операції, фінансовий лізинг), по наданих гарантіях і поручительствах.
Не нараховується резерв по бюджетних кредитах, а також кредитам і депозитам між установами в системі одного банку.
Резерв використовується для покриття безнадійної заборгованості по кредитах, а його розмір визначається відповідно до загальної суми всіх кредитів, класифікованих за ступенем і з урахуванням коефіцієнта ризику.
Резерв поділяється на:
•    загальний - нараховується на стандартні кредити;
•    спеціальний - нараховується на нестандартні кредити:
1) кредити під контролем;
2)субстандартні;
3) сумнівні;
4) безнадійні.
З метою нарахування резерву банк класифікує надані кредити і депозити і проводить оцінку кредитів з урахуванням оцінки фінансового стану позичальника (розрахунок коефіцієнта загальної ліквідності, миттєвої ліквідності, автономності, маневреності власних коштів) і погашення позичальником кредиторської заборгованості по основному боргу та відсотків по ньому, а також інших факторів.
При визначенні резерву сума заборгованості по кожному позичальнику окремо зменшується на вартість гарантій КМУ, банків, урядів країн, міжнародних банків, визначених Постановою НБУ, а також на вартість договору застави майна і майнових прав позичальника, оцінених банком по реальній або ринковій вартості.

91
90

У розрахунок розміру резерву по «стандартним» кредитах вартість застави позичальника включається в розмірі 50%, а по кредитах «під контролем», «субстандартним» і «сумнівним» —у розмірі 20% вартості договору застави.
Сума гарантій і вартість предмета застави приймається до розрахунку резервів під кредитні ризики залежно від категорії кредитної операції (див. табл. 13.1).
Комерційний банк формує резерв під нестандартну заборгованість у повному обсязі щомісяця.
Стандартною вважається заборгованість, по якій термін погашення або повернення за договором не настав.
Сумнівною вважається заборгованість по опротестованих векселях з терміном прострочення не більше ЗО днів; заборгованість по факторингових операціях і по виконаних (сплачених) гарантіях банку - не більше 90 днів після настання терміну платежу.
Безнадійною вважається заборгованість по опротестованих векселях з терміном прострочення більше ЗО днів; заборгованість по факторингових операціях і по виконаних (сплачених) гарантіях банку - більше 90 днів після настання терміну платежу.
Таблиця 13.1.
Вартість забезпечення, що враховується при створенні резерву

Контрольні питання
1.	Поняття і сутність кредитних операцій. Визначення кредиту.
2.	Поняття активних операцій банку.
3.	Характеристика активних і пасивних кредитних операцій.
4.	Принципи й умови кредитування.
5.	Класифікація кредитів.
6.	Овердрафт, його сутність і переваги.
7.	Методи розрахунку ліміту овердрафта.
8.	Характеристика і види факторингу.
9.	Форфейтинг.
10. Лізинг: сутність, види, переваги.
11. Порядок формування резерву по кредитах. Класифікація кредитів з урахуванням ризиків.

Клас кредиту	Відсоток вартості забезпечення, що враховується при створенні резерву, %	
	Гарантії	Застава	
	КМУ
  
Урядів країн категорії А

Міжнародних багато строкових банків

Банків з інв.класрот. Не «»

Майнових прав на грошові депозити

Державних цінних паперів

Недер. ц/п, дорог. металів, нерух. майна, майнов. мрав

Нерух. майна	
Стандартний
Під контролем
Субстандартний
Сумнівний
Безнадійний	100   100     100     100       100     100      50      25
100   100     100     100       100      80       40      20
50     100     100     100       100      50       20      10
20      20       20       20        100      20       10       0 
0         0         0         0           0         0         0        0

 

93
92

Тема 14
Система оцінки кредитоспроможності позичальника і методи її визначення
Поняття і критерії кредитоспроможності клієнта
Кредитоспроможність клієнта комерційного банку — здатність позичальника своєчасно повністю розрахуватися по своїх боргових зобов'язанням (основному боргу і процентах).
Кредитоспроможність позичальника на відміну від його платоспроможності не фіксує неплатежі за минулий період або на якусь певну дату, а прогнозує здатність до погашення боргу на найближчу перспективу. Ступінь неплатоспроможності в минулому є одним з формальних показників, на які спираються при оцінці кредитоспроможності клієнта. Якщо позичальник має прострочену заборгованість, а баланс ліквідний і розмір власного капіталу достатній, то разова затримка платежів банку в минулому не є підставою для висновку про некредитоспроможність клієнта. Кредитоспроможні клієнти не допускають неплатежів банку, постачальникам, бюджету.
Рівень кредитоспроможності клієнта свідчить про ступінь індивідуального ризику банку, пов'язаного з наданням конкретної позики конкретному позичальнику.
Світова і вітчизняна банківська практика дозволила виділити критерії кредитоспроможності клієнта.
1.  Характер клієнта - його репутація як юридичної особи і репутація менеджерів, ступінь відповідальності клієнта за погашення боргу, чіткість його розуміння мети кредиту, її відповідності кредитній політиці банку. Репутація клієнта як юридичної особи складається з тривалості його функціонування в даній сфері, відповідності економічних показників середньо галузевим, з його кредитної історії, репутації в діловому світі його партнерів (постачальників, покупців, кредиторів). Репутація

менеджерів оцінюється за такими показниками: професіоналізм, моральні якості, особистий фінансовий і сімейний стан, результати взаємовідносин керованих ними структур з банком. Навіть при чіткому розумінні клієнтом мети позики надання її є ризиковим, якщо воно суперечить затвердженій кредитній політиці (наприклад, порушує затверджені ліміти окремих сегментів кредитного портфеля).
2.  Здатність запозичити кошти означає наявність у клієнта права на подання заявки на кредит, підпис кредитного договору або ведення переговорів, тобто наявність певних повноважень у представника підприємства або фірми, досягнення повноліття або інші ознаки дієздатності позичальника - фізичної особи.
3. Здатність заробити кошти для погашення боргу в процесі поточної діяльності. Відома й інша позиція, коли кредитоспроможність пов'язується з мірою вкладення капіталу в нерухомість. Останнє є формою захисту від ризику знецінення коштів в умовах інфляції і не може бути основною ознакою кредитоспроможності позичальника. Річ у тому, що для вивільнення грошових коштів з нерухомості потрібен час. Вкладення коштів у нерухомість пов'язане з ризиком знецінення активів. Тому доцільно орієнтуватися на ліквідність балансу, ефективність (прибутковість) діяльності позичальника, його грошові потоки.
4.  Капітал клієнта. Важливими є такі аспекти його оцінки:
•   достатність капіталу - аналізується на основі вимог, що склалися до мінімального рівня статутного фонду і коефіцієнтів фінансового левериджа;
•   ступінь вкладення власного капіталу в операцію, яка кредитується, що свідчить про розподіл ризику між банком і позичальником. Чим більше вкладення власного капіталу, тим більше зацікавленість позичальника в ретельному відстеженні факторів кредитного ризику.
5.  Забезпечення кредиту визначається як співвідношення вартості активів і конкретного джерела погашення боргу (застава, гарантія, поручительство, страхування).
6.  Умови, в яких здійснюється кредитна операція (поточна або прогнозна економічна ситуація в країні, регіоні, галузі, політичні чинники). Ці умови визначають ступінь зовнішнього ризику банку і враховуються при розв'язанні питання про стандарти банку для оцінки грошового потоку, ліквідності балансу, достатності капіталу, рівня менеджменту позичальника.
7.  Контроль за законодавчими основами діяльності позичальника і відповідністю його стандартам банку.

95
94

Викладені критерії оцінки кредитоспроможності клієнта банку визначають зміст способів її оцінки. До цих способів належать:
•    оцінка ділового ризику;
•    оцінка менеджменту;
•    оцінка фінансової стійкості клієнта на основі системи фінансових коефіцієнтів;
•    аналіз грошового потоку;
•    збір інформації про клієнта;
•    спостереження за роботою клієнта шляхом безпосереднього контролю на місці.

Незважаючи на єдність критеріїв і способів оцінки, є певна специфіка в аналізі кредитоспроможності юридичних і фізичних осіб, великих, середніх і малих клієнтів. Ця специфіка полягає в комбінації способів оцінки, що застосовуються, а також у їх змісті.
Кредитоспроможність великих і середніх підприємств. Фінансові коефіцієнти оцінки кредитоспроможності

Оцінка кредитоспроможності великих і середніх підприємств ґрунтується на фактичних даних балансу, звіту про прибуток, кредитної заявки, інформації про історію клієнта і його менеджерів. Як способи оцінки кредитоспроможності використовується система фінансових коефіцієнтів, аналіз грошового потоку, ділового ризику і менеджменту.

Світовою і вітчизняною банківською практикою вироблені різні фінансові коефіцієнти оцінки кредитоспроможності позичальника, їх вибір визначається особливостями клієнтури банку, можливими причинами фінансових ускладнень, кредитною політикою банку. Усі коефіцієнти, що використовуються, можна поділити на п'ять груп:
1) коефіцієнти ліквідності;
2) коефіцієнти ефективності;
3) коефіцієнти фінансового левериджа;
4) коефіцієнти прибутковості;
5) коефіцієнти обслуговування боргу.
Показники кредитоспроможності, що входять в кожну із зазначених груп, можуть відрізнятися великою різноманітністю. Першу групу складають такі чинники: 1. Коефіцієнт поточної ліквідності (КПР) - показує, чи

спроможний позичальник розрахуватися за своїми борговими зобов'язаннями:
де  Ап - поточні активи, Пп - поточні пасиви.
Якщо боргові зобов'язання перевищують кошти клієнта, останній є некредитоспроможним.
2. Коефіцієнт швидкої (оперативної) ліквідності (К ) - прогнозує здатність позичальника швидко вивільнити зі свого обороту кошти в грошовій формі для погашення боргу банку вчасно.
де   Ая - ліквідні активи, Пп - поточні пасиви.
3. Коефіцієнти ефективності (оборотності) включають:
•  оборотність запасів:

де   Г  - тривалість обороту (в днях), 3   - середні залишки запасів у періоді, Вд - виручка денна;
де   Я-кількість оборотів в періоді, Вр - виручка від реалізації за пері-°Д» •=»„ ~ середні залишки запасів у періоді; 
оборотність дебіторської заборгованості, у днях (3 ):

де   3„ - середні залишки заборгованості в періоді, й   - одноденна ви
ручка від реалізації;	"
•  оборотність основного капіталу фіксованих активів (Ок):

Де Вр – виручка, Воф – середня залишкова вартість основних фондів у період;

97
96

оборотність активів (О ):

де В - виручка від реалізації, Ас - середній розмір активів у періоді.
Коефіцієнти ефективності аналізуються в динаміці, а також порівнюються з коефіцієнтами конкуруючих фірм і з середньо-галузевими показниками.
Показники фінансового левериджа характеризують ступінь забезпеченості позичальника власним капіталом. При розрахунку враховуються всі боргові зобов'язання клієнта банку незалежно від їх строків. Чим вище частка залучених коштів, тим нижче клас кредитоспроможності клієнта. Однак остаточний висновок робиться тільки з урахуванням динаміки коефіцієнтів прибутковості .
Коефіцієнти прибутковості характеризують ефективність використання всього капіталу, включаючи його залучену частину. Різновидами цих коефіцієнтів є:
•    коефіцієнти норми прибутковості

:

де   Пп - прибуток після сплати процентів, але до сплати податків, А - активи або власний капітал;

де Пч  - чистий прибуток, А - активи або Квл - власний капітал.

Коефіцієнти обслуговування боргу (ринкові коефіцієнти) -показують, яка частка прибутку поглинається процентними і фіксованими платежами. Загальна сума їх розрахунку має такий вигляд:

де   Кп — коефіцієнт покриття процента, Пш — прибуток за період, 
       П - процентні платежі за період; 

де Пв – валовий прибуток до сплати процентів і податків, Вр – виручка від реалізації; 
де   П    — чистий операційний прибуток (прибуток після сплати процентів, але до сплати податків), Вр - виручка від реалізації;

де   Пч - чистий прибуток після сплати процентів і податків, В  - виручка від реалізації;
•    коефіцієнти рентабельності:

де   П - прибуток до сплати процентів і податків А - активи або власний капітал;

де   Кп - коефіцієнт покриття процентних платежів, П зп — прибуток за період, % - проценти, П І - лізингові платежі, Д - дивіденди по привілейованих акціях, Пф - інші фіксовані платежі.

За цими коефіцієнтами визначають, яка частка прибутку використовується для відшкодування процентних або всіх фіксованих платежів. Особливе значення зазначені коефіцієнти мають за високих темпів інфляції, коли величина сплачених процентів може наближатися до основного боргу клієнта або навіть перевищувати його. Чим більша частка прибутку направляється на покриття сплачених процентів і інших фіксованих платежів, тим менше її залишається для погашення боргових зобов'язань і покриття ризиків, тобто тим гірше кредитоспроможність клієнта.
Аналіз грошового потоку і лілового ризику
Аналіз грошового потоку — спосіб оцінки кредитоспроможності клієнта комерційного банку, в основі якого лежить використання фактичних показників, що характеризують оборот коштів клієнта у звітний період.

98
99

Аналіз грошового потоку полягає в зіставленні відтоку і притоку коштів позичальника за період, відповідний звичайно терміну позики.
Елементами притоку коштів за період є:
•	прибуток, отриманий у даному періоді;
•	амортизація, нарахована за період;
•	вивільнення коштів із:
а) запасів;
б) дебіторської заборгованості;
в) основних фондів;
г) інших активів;
•	збільшення кредиторської заборгованості;
•	ріст інших пасивів;
•	збільшення акціонерного капіталу;
•	надання нових позик.
Як елементи відтоку можна виділити:
•    сплату:
а) податків;
б) процентів;
в) дивідендів;
г) штрафів;
•    додаткові вкладення коштів у:
а) запаси;
б) дебіторську заборгованість;
в) інші активи;
г) основні фонди;
•	скорочення кредиторської заборгованості;
•	зменшення інших пасивів;
•	відток акціонерного капіталу;
•	погашення позик.
Різниця між притоком і відтоком коштів визначає величину загального грошового потоку. Для аналізу грошового потоку беруться дані як мінімум за три роки. Якщо клієнт мав стійке перевищення притоку над відтоком коштів, то це свідчить про його фінансову стійкість - кредитоспроможність.
В умовах економічної нестабільності істотно доповнює оцінку кредитоспроможності клієнта на підставі фінансових коефіцієнтів аналіз ділового ризику в момент надання позики.
Діловий ризик - це ризик, пов'язаний з тим,  що кругообіг фондів позичальника може не завершитися вчасно і з передбачуваним

ефектом. Факторами ділового ризику є різні причини, що призводять до затримки кругообігу фондів на окремих стадіях.
Оцінка ділового ризику комерційним банком може формалізуватися і проводитися за системою скоринга, коли кожний фактор ділового ризику оцінюється в балах. Бали проставляються по кожному критерію і підсумовуються. Чим більша сума балів, тим менший ризик і більша ймовірність завершення операції з ефектом, що прогнозується; це дозволить позичальнику вчасно погасити свої боргові зобов'язання.
Визначення класу кредитоспроможності клієнта
Клас кредитоспроможності клієнта визначається на підставі основних і додаткових показників. Основні показники, вибрані банком, мають бути незмінними відносно тривалий час. У документі про кредитну політику банку або інших документах фіксують ці показники і їхні нормативні рівні. Останні можуть бути орієнтовані на світові стандарти, але є індивідуальними для банку і даного періоду.
Клас кредитоспроможності клієнта за рівнем основних показників може визначатися по бальній шкалі. Для розрахунку балів використовується клас показника, який визначається шляхом зіставлення фактичного значення з нормативом, а також значущість (рейтинг) показника.
Рейтинг, або значущість, показника визначається індивідуально для кожної групи позичальників залежно від політики даного комерційного банку, особливостей клієнтів, ліквідності їх балансу, місця на ринку. Наприклад, висока частка короткострокових ресурсів, наявність простроченої заборгованості по позиках і неплатежів постачальникам підвищують роль коефіцієнта швидкої ліквідності, який оцінює здатність підприємства до оперативного вивільнення грошових коштів. Втягування ресурсів банку в кредитування постійних запасів, заниженість розміру власного капіталу підвищує рейтинг показника фінансового левериджа.
Загальна оцінка кредитоспроможності дається в балах. Бали становлять суму добутків рейтингу кожного показника на клас кредитоспроможності.
Оцінка кредитоспроможності малих підприємств
Критерії оцінки кредитоспроможності малих підприємств можна характеризувати як об'єднання критеріїв оцінки кредитоспроможності юридичних і фізичних осіб. Причому, чим менше

100
101

обсяг господарської діяльності, тим важливіша роль критеріїв для оцінки кредитоспроможності фізичних осіб.
Для оцінки фінансового стану позичальника - фізичної особи можуть використовуватися такі критерії:
•    соціальна стабільність клієнта (наявність нерухомості або вкладень у цінні папери);
•    сімейний стан;
•    наявність реальної застави;
•    вік і здоров'я клієнта;
•    загальний матеріальний стан клієнта, його доходи і витрати;
•    інтенсивність користування банківськими кредитами в минулому, своєчасність їх погашення і сплати процентів, а також користування іншими банківськими послугами;
•    зв'язки клієнта в діловому світі.
При оцінці кредитоспроможності малих підприємств також використовують фінансові коефіцієнти. Розраховуючи ці коефіцієнти для малих підприємств, необхідно обов'язково враховувати зв'язок між господарською і приватною сферами клієнта, тобто доходи і витрати не тільки підприємства, але й фізичної особи - керівника (власника).
Оскільки кредити малим підприємствам, як правило, короткострокові, акцент необхідно робити на коефіцієнтах, які враховують короткостроковий характер кредитів.
Друга частина аналізу складається з якісної оцінки суб'єкта підприємницької діяльності. Оцінка якості здійснюється у двох напрямках - оцінка фактора менеджменту й оцінка фактора ринку.
Фактор менеджменту включає рівень менеджменту, ступінь довіри до клієнта, кредитну історію і готовність нести персональну відповідальність за кредит. Аналіз ринку передбачає оцінку продукту, який виробляється, факторів виробництва, структури споживачів і постачальників, конкуренції, строку діяльності і інших факторів, що можуть вплинути на ділову активність підприємства.
Після цього визначають рейтингові оцінки економічного стану підприємства, стану менеджменту і ринку, а потім виставляють загальний рейтинг підприємства і визначають категорію кредиту.

Контрольні питання
1.	Що таке кредитоспроможність клієнта комерційного банку?
2.	Назвіть критерії кредитоспроможності.
3.	Які існують способи оцінки кредитоспроможності клієнта?
4.    Які фінансові коефіцієнти використовуються для оцінки кредитоспроможності?
5.	У чому полягає аналіз грошового потоку?
6.	Коли застосовується аналіз ділового ризику?
7.	У чому особливість оцінки кредитоспроможності малих підприємств?
8.	Які фактори впливають на кредитоспроможність фізичної особи?

102
103

Тема 15
Порядок забезпечення зворотності кредиту
Поняття форми забезпечення зворотності кредиту
Зворотність кредиту є основною властивістю кредитних відносин, яка відрізняє їх від інших видів економічних відносин, що на практиці знаходить своє вираження у певному механізмі. Цей механізм ґрунтується, з одного боку, на економічних процесах, які лежать в основі зворотного руху кредиту, з іншого - на правових відносинах кредитора і позичальника, які випливають з їхнього місця в кредитній угоді.
Економічну основу повернення кредиту становлять кругообіг і оборот фондів - учасників відтворювального процесу, а також закони функціонування кредиту. Однак наявність об'єктивної економічної основи повернення кредиту не означає автоматизму цього процесу. Тільки цілеспрямоване управління позиченою вартістю дозволяє забезпечити її збереження, еквівалентність наданої в борг і поверненої вартості.
Оскільки в кредитній угоді беруть участь два суб'єкти - кредитор і позичальник, механізм організації повернення кредиту враховує місце кожного з них у здійсненні цього процесу.
Кредитор, надаючи кредит, виступає організатором кредит
ного процесу, захищаючи свої інтереси. Кредитор вибирає такі
сфери вкладення позикових коштів, кількісні параметри позич
ки, методи її погашення, умови кредитної угоди, за яких створю
валися б передумови своєчасного і повного повернення відданої
у борг вартості. Однак зворотний рух зазначеної вартості зале
жить від кредитоспроможності позичальника, який використо
вує її у своєму обороті, і від загальної економічної кон'юнктури
грошового ринку.	л
Кредитна угода припускає виникнення зобов'язання позич-коодержувача повернути відповідний борг. Практика показує,

що наявність зобов'язання (у різних формах) ще не означає гарантії і своєчасного повернення. Виникнення інфляційних процесів в економіці може спричинити знецінення суми наданої позички, а погіршення фінансового стану позичальника — порушення термінів повернення кредиту.
Тому міжнародний досвід діяльності банків виробив механізм організації повернення кредиту, який включає:
1) порядок погашення конкретної позички за рахунок виручки (доходу);
2) юридичне закріплення порядку її погашення в кредитному договорі;
3) використання різноманітних форм забезпечення повноти й своєчасності зворотного руху позиченої вартості.
Під формою забезпечення зворотності кредиту розуміють конкретне джерело погашення наявного боргу, юридичне оформлення права кредитора на його використання, організацію контролю банку за достатністю й прийнятністю даного джерела.
Таким чином, у банківській практиці джерела погашення позичок підрозділяються на первинні й вторинні. Первинним джерелом є виручка від реалізації продукції, надання послуг або доход фізичної особи.
Реальною гарантією повернення кредиту є виручка лише у фінансове стійких підприємств, які мають високий рівень рентабельності і високу забезпеченість власним капіталом.
Для фінансово стійких підприємств, які є першокласними клієнтами банку, юридичне закріплення в кредитному договорі погашення позичок за рахунок виручки, що надходить, є цілком достатнім.
Частіше на практиці виникає ситуація, коли є певний ризик своєчасного надходження виручки. У цьому разі необхідні додаткові гарантії повернення кредиту, що вимагає використання вторинних джерел. До них належать: застава майна і прав, поступка вимог і прав, гарантії й поручительства, страхування. Зазначені форми забезпечення зворотності кредиту оформляються спеціальними документами, які мають юридичну чинність і закріплюють за кредитором певний порядок погашення позики у випадку відсутності в позичальника коштів при настанні терміну виконання зобов'язання. Використання вторинних джерел погашення позичок є трудомістким і тривалим процесом.

105
104

Застава і заставний механізм
Застава є однією з поширених форм забезпечення зворотності банківського кредиту. Використання застави відбувається відповідно до Закону України «Про заставу».
Згідно з чинним законодавством застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. Кредитор (заставодержатель) має право у випадку невиконання боржником (заставником) свого зобов'язання одержати належну йому суму грошей з вартості закладеного майна (переважно перед іншими кредиторами).
Використання застави в практиці кредитних відносин припускає наявність спеціального механізму його застосування.
Заставний механізм - це процес підготовки, укладання й виконання договору про заставу. Заставний механізм виникає в момент розгляду кредитної заявки як умова укладання кредитного договору. Він супроводжує весь період користування позичкою. Реальне звертання до виконання заставного механізму виникає на завершальній стадії руху кредиту — погашенні позички - і лише в окремих випадках, коли клієнт не може погасити позичку виручкою або доходом.
Заставою може бути забезпечена дійсна вимога, що випливає з договору купівлі-продажу, оренди, перевозу вантажу і т.д., а також заставою можуть бути вимоги, що можуть виникнути в майбутньому, за умови, якщо є договір сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог.
Закласти можна майнові права й майно, яке може бути відчужене заставником і на яке може бути звернене вилучення. Предметом застави може бути також майно, яке стане власністю заставника після укладання договору застави, у тому числі продукція, плоди й інші прибутки (майбутній врожай, приплід худоби і т.д.), якщо це передбачено договором. Предметом застави не можуть бути національні, культурні й історичні цінності, що знаходяться в державній власності, а також об'єкти державної власності, приватизація яких заборонена.
Застава майна може відбуватися передачею товаророзпорядчого документа підприємством-позичальником кредитору. Застава цінних паперів може відбуватися передачею їх заставодержателю або в депозит нотаріальної контори чи банку. Майно, що перебуває в спільній власності, може бути передане в заставу тільки при згоді всіх співвласників. Заміна предмета застави може відбуватися тільки при згоді заставодержателя.
Ризик випадкової втрати предмета застави» несе власник закладеного майна. Законом або договором передбачається перебування закладеного майна у володінні заставника, заставоутри-

мувача або третьої особи. Заставоутримувач і заставник зобов'язані страхувати закладене майно, якщо воно знаходиться в їхньому володінні. При настанні страхового випадку заставодержатель має переважне право задоволення своїх вимог із суми страхового відшкодування.
Право застави виникає з моменту укладання договору застави. Якщо предмет застави має знаходитися в заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. У договорі застави повинні бути зазначені назва, місцезнаходження сторін, суть забезпеченої заставою вимоги, розмір і термін виконання зобов'язання, опис, оцінка й місцезнаходження майна, а також інші умови. Договір застави складається в писемній формі. Якщо предметом застави є нерухоме майно, транспортні засоби, товари в обороті чи переробці, договір засвідчується нотаріально.
Заставник зберігає право розпорядження закладеним майном, а також може відчужувати закладене майно тільки за згодою заставодержателя за умови переходу до нового заставника основної суми боргу, забезпеченої заставою.
За рахунок закладеного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, які визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, необхідні витрати по утримуванню закладеного майна й здійсненню забезпеченої заставою вимоги.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. При реорганізації, ліквідації юридичної особи заставника заставодержатель здобуває право вилучення незалежно від настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.
Звернення стягнення на закладене майно відбувається за рішенням суду (арбітражного або третейського), а також у безспірному порядку на основі виконавчого напису нотаріальних органів.
Реалізація закладеного майна провадиться судовим виконавцем на підставі виконавчого листа суду, наказу арбітражного суду або виконавчого напису нотаріальних органів на аукціонах (публічних торгах), якщо інше не передбачене договором. У випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для задоволення вимог заставодержателя, він має право одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченому законодавством України. Якщо ж при реалізації предмета застави виручена грошова сума

107
106

перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог, різниця повертається заставнику.
Заставник має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави призупинити звернення стягнення на закладене майно виконанням забезпеченого заставою зобов'язання.
Види застави
Законодавство передбачає такі різновиди застави:
1. Іпотека - застава землі, нерухомого майна, за якої предмет застави залишається в заставника або третьої особи. Предметом іпотеки може бути майно, зв'язане з землею - будинок, спорудження, квартира, підприємство (його структурні підрозділи) як цілісний майновий комплекс, а також інше нерухоме майно і належні громадянам на правах приватної власності земельні угіддя і багаторічні насадження.
2. Застава товарів в обороті чи переробці, предметом якої можуть бути сировина, напівфабрикати, комплектуючі вироби, готова продукція і т.д.
3. Заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставником у володіння заставодержателя, або при згоді заставоутримувача предмет застави може бути залишений у заставника під замком і печаткою заставодержателя (тверда застава).
4. Застава майнових прав передбачає передання заставником прав вимог по зобов'язаннях, у яких він є кредитором.
5. Застава цінних паперів провадиться шляхом індосаменту й вручення заставодержателю цього цінного папера.
Контрольні питання
1. Який існує механізм організації повернення кредиту у світовій практиці?
2.   Що таке форма забезпечення зворотності кредиту?
3.   Які існують форми забезпечення кредиту?
4.    Що означають поняття «застава» і «заставний механізм»?
5.    Що може бути предметом застави?
6.   Які види застави ви знаєте?
7.    Який механізм утримання боргу при перевищенні суми, вирученої від реалізації закладеного майна, над сумою рбргу і при її недостатності?
8.    Хто може розпоряджатися закладеним майном?

Тема 16
Пасивні банківські операції. Депозитні банківські операції
Загальна характеристика пасивних операцій банків
Під пасивними розуміються такі операції банків, у результаті яких відбувається збільшення коштів, що знаходяться на пасивних або активно-пасивних рахунках (у частині перевищення пасивів над активами) без еквівалентного збільшення коштів на активних рахунках.
Пасивні операції відіграють важливу роль для комерційних банків. Саме з їхньою допомогою банки отримують кредитні ресурси на грошових ринках.
Пасивні операції можна охарактеризувати як операції, у яких банк виступає в особі позичальника (дебітора), залучаючи гроші клієнтів і інших банків на умовах платності, терміновості й зворотності. Вони дозволяють залучати в банки кошти, які вже знаходяться в обороті. Нові ж ресурси створюються банківською системою в результаті активних кредитних операцій.
Існують такі форми пасивних операцій комерційних банків:
1) відрахування від прибутку банку на формування або збільшення його фондів;
2) не депозитні операції;
3) депозитні операції (кошти, одержувані від клієнтів).
Перша група пасивних операцій пов'язана з формуванням і розвитком власних коштів, які розглядалися вище.
До другої групи пасивних операцій належать кредити, отримувані комерційним банком від інших юридичних осіб. Сюди входять, насамперед, короткострокові й довгострокові кредити, отримувані на міжбанківському ринку.
Третя група пасивних операцій (депозитні операції) є основною у світовій практиці банківських операцій. Саме вони розкривають зміст діяльності комерційного банку як посередника в придбанні ресурсів на вільному ринку кредитних ресурсів.

108
109

Депозитні операції
Депозитні операції - це операції банків по залученню коштів юридичних і фізичних осіб у внесках або на певний строк, або до запитання. На частку депозитних операцій звичайно припадає основна частина пасивів.
Об'єктами депозитних операцій є депозити - суми коштів (включаючи вартість цінних паперів), які суб'єкти депозитних операцій вносять у банк або які, унаслідок чинного порядку здійснення банківських і фінансових операцій, на певний час осідають на рахунках банку.
У міжнародній банківській практиці прийнята класифікація, згідно з якою депозити підрозділяються на чотири групи:
1) термінові депозити (із їхнім різновидом - депозитними сертифікатами);
2) депозити до запитання;
3) ощадні вклади населення;
4) цінні папери.
Група термінових депозитів звичайно класифікується за термінами:
•	депозити з терміном до 3 місяців;
•	депозити з терміном від 3 до 6 місяців;
•	депозити з терміном від 6 місяців до року;
•	депозити з терміном більше року;
•	депозитні сертифікати.
До термінових депозитів належать кошти, що зберігаються на банківських рахунках протягом певного часу, установленого при їхньому відкритті угодою між банком і клієнтом, по яких виплачується, як правило, фіксований відсоток і вводиться обмеження по достроковому вилученню внеску. При вилученні внеску раніше певного терміну банк стягує штраф у сумі заздалегідь визначеного відсотка від величини депозиту й терміну вилучення.
Найбільш характерними особливостями строкових вкладів і депозитів є те, що:
•    вони не можуть використовуватися для розрахунків, і на них не виписуються розрахункові документи;
•    кошти на рахунках обертаються повільно;
•    сплачується фіксований відсоток;	у
•    установлюється вимога про попереднє повідомлення вкладником банку про вилучення грошей;
•    визначається більш низька норма обов'язкових резервів.

Різновидом термінових депозитів із терміном більше року є депозитні сертифікати. На відміну від звичайних термінових депозитів, не оформлюваних документами, які свідчать про наявність внеску, цей різновид термінових депозитів оформляється спеціальним документом, який і є депозитним сертифікатом.
Сертифікат - це письмове свідоцтво кредитної установи про депонування коштів, яке засвідчує право вкладника на одержання депозиту. На депозитних сертифікатах зазначається термін вилучення внеску й розмір належного відсотка.
Депозити до запитання - кошти, що осідають на пасивних і активно-пасивних рахунках (у частині перевищення пасиву над активом) у банку протягом проміжку часу, який визначити у момент надходження коштів на банківський рахунок неможливо.
Депозити до запитання класифікуються за характером й належністю коштів, які зберігаються на рахунках:
•    кошти на розрахункових, поточних рахунках підприємств, організацій, установ;
•    кошти на спеціальних рахунках по збереженню різних (за своїм цільовим економічним призначенням) фондів;
•    власні кошти підприємств, що призначені для капітальних вкладень і зберігаються на окремих рахунках;
•    кошти в розрахунках;
•    кредитові залишки коштів на кореспондентських рахунках по розрахунках з іншими банками;
•    кошти місцевих бюджетів;
•    кошти на рахунках по доходах місцевих бюджетів;
•    кредитові залишки коштів на рахунках іноземних банків.
Перевагою депозитних вкладів до запитання для їхніх власників є висока ліквідність. Гроші на такі рахунки зараховуються й знімаються в міру здійснення господарських і інших операцій, відображених у грошовому вираженні на цих рахунках. Основний недолік - відсутність сплати відсотків по рахунку або дуже невисокий відсоток.
Таким чином, особливості депозитного рахунка до запитання можна охарактеризувати таким чином:
•    внесок і вилучення грошей здійснюються в будь-який час без будь-яких обмежень;
•    власник рахунка сплачує банку комісію за користування рахунком у вигляді твердої місячної ставки або у відсотках до дебетового обороту по рахунку;

по
111

•    банк за збереження коштів на рахунках до запитання сплачує невисокі процентні ставки або взагалі не платить (кошти в розрахунках);
•    банк по депозитах до запитання відраховує більш високі норми у фонд обов'язкових резервів у НБУ.
Ощадні вклади населення не мають фіксованого терміну. Найбільш поширеними видами персональних депозитних рахунків є ощадні вклади із книжкою, для яких:
•    відсутній фіксований термін збереження коштів;
•    не потрібне попередження про вилучення коштів
•    при внесенні і знятті грошей з рахунка подається ощадна книжка, у якій відображено рух коштів.
Ощадні вклади населення класифікуються за терміном і умовами вкладної операції. Вони поділяються на:
термінові;
термінові з додатковими внесками;
виграшні;
грошово-речові виграші;
молодіжно-преміальні;
умовні;
на пред'явника;
на поточні рахунки;
•    до запитання;
•    депозитні сертифікати.
Цінні папери як вид депозитів поділяються на:
•    акції й облігації підприємств і організацій, акціонерних товариств і компаній, які належать даному банку;
•    акції й облігації, які знаходяться на збереженні і прийняті для забезпечення кредитів;
•    цінності й документи по іноземних операціях (акредитиви в іноземній валюті).
Основними цілями депозитних операцій є дотримання комерційних інтересів банку й поліпшення ліквідності балансу банку. У зв'язку з цим слід дотримуватися основних правил, які лежать в основі депозитних операцій.
1. Депозитні операції організуються таким чином, щоб сприяти
одержанню банківського прибутку або створенню умов для одер
жання прибутку в майбутньому.	
2. У процесі організації варто забезпечувати різноманітність суб'єктів депозитних операцій, об'єднання різних форм депозитів.

З   При здійсненні банківських операцій слід забезпечувати взаємозв'язок, взаємоузгодження між депозитними операціями й операціями по наданню кредитів, по термінах і сумах депозитів і кредитних вкладень.
4. Особлива увага в процесі організації депозитних операцій приділяється терміновим депозитам, які найбільшою мірою забезпечують підтримку ліквідності балансу банку.
5. При організації депозитних операцій банк повинен прагнути до того, щоб резерви вільних (не залучених в активні операції) коштів на депозитних рахунках були мінімальними.
6. Слід вживати заходів щодо розвитку банківських послуг і підвищення якості й культури обслуговування клієнтів, що сприяє залученню депозитів.
Контрольні питання
1.	Що розуміють під пасивними банківськими операціями?
2.	Які є форми пасивних операцій?
3.	Що таке депозитні операції, назвіть їхні форми?
4.	Що є об'єктом депозитних операцій?
5.	Чим відрізняються термінові депозити від ощадних вкладів насе
	лення?
6.	Охарактеризуйте депозити до запитання.
7.	Яка ціль покладається на депозитні операції?
8.	Назвіть основні правила, що лежать в основі депозитних операцій.

113
112

Тема 17
Операції комерційного банку з цінними паперами
Цінні папери - це грошові і товарні документи, що об'єднуються спільною ознакою - необхідністю пред'явлення для реалізації виражених у них прав.
До цінних паперів можна віднести:
•	акції і облігації підприємств і державних позик;
•	іпотечні облігації;
•	векселі;
•	чеки;
•	депозитні сертифікати;
•	коносаменти (товарно-транспортні документи);
•	білети грошово-речової лотереї.
Усі цінні папери можна розділити на дві категорії:
•    боргові;
•   пайові.
Боргові цінні папери - це папери, як правило, з твердо фіксованою процентною ставкою і зобов'язанням повернення суми боргу до певної дати (рис. 17.1)
Облігації розрізнюють за такими ознаками:
1. За емітентом:
•	облігації корпорацій;
•	облігації держави;
•	муніципальні облігації.

Боргові цінні папери

Облігації

Казначейські зобовяззання

Векселі

Депозитні сертифікати

Рис. 17.1. Класифікація боргових цінних паперів

2. За видами:
•   іменні;
•   на пред'явника.
3. За характером забезпечення:
•   забезпечені (облігації із заставою майна, фондових цінностей, обладнання)
•   незабезпечені.
4. За іншими ознаками (гарантовані іншою компанією).
Пайові цінні папери - становлять безпосередню частку держателя в реальній власності і надають право на отримання частки прибутку акціонерного товариства й участь у його управлінні.
Цінні папери купуються і продаються на фондовій біржі і міжбанківському ринку. Ринок цінних паперів складається з первинного ринку, де відбувається мобілізація фінансових ресурсів шляхом продажу нових цінних паперів. Вторинний ринок - це ринок, на якому обертаються раніше випущені цінні папери.
Емісія короткострокових боргових зобов'язань торговельно-промисловими компаніями заповнює брак оборотних коштів, а емісія акцій і облігацій служить для збільшення основного капіталу з метою розширення виробництва.
Емісія державних цінних паперів забезпечує покриття дефіциту бюджету, рефінансування державного боргу і т.д.
Казначейські зобов'язання - вид цінних паперів на пред'явника, які розміщуються виключно добровільно серед населення,
Таблиця 17.1.
Відмінності казначейських зобов'язань від облігацій
Критерій
	Облігації
	Казначейські зобов'язання
	
1 . Напрямки реалізації
	На поповнення бюджетного фонду, позабюджетних фондів, інші спеціально визначені цілі
	Тільки на поповнення доходів бюджету
	
2. Форми виплати
	У вигляді процентів, виграшів або зовсім не виплачуються
	Тільки у вигляді процентів
	
3. Сфера обігу серед юридичних і фізичних осіб
	Обмежений або необмежений
	Тільки населення країни

114
115

свідчать про внесення їх власниками коштів до бюджету і надають право на отримання фіксованого доходу.
Первинний випуск цінних паперів - найбільш складний процес, оскільки неправильне визначення його умов може призвести до відмови ринку придбати цінні папери і, природно, до значного збитку. Тому емісією цінних паперів займаються спеціалізовані компанії через біржі, банки, аукціони, продаж безпосередньо інвесторам і т.д.
Вторинний ринок найбільш важливий і необхідний для того, щоб інвестори могли в будь-який момент продати цінні папери.
Прибутковість і ліквідність цінних паперів зумовлені рівнем інфляції, перерозподілом власності, доступом до дефіцитних матеріальних благ, ризиком падіння ринку цінних паперів.
Основна класифікація цінних паперів наведена в табл. 17.2.
Таблиця 17.2.
Класифікація цінних паперів

Основні види банківських операцій з цінними паперами подані в табл. 17.3.
Таблиця 17.3.
Операції комерційного банку з цінними паперами
Активні операції банків
                          Пасивні операції банків
1. Формування і збільшення банківського капіталу.
1.1. Статутний фонд.
2. Використання прибутку від операцій з цінними паперами.
3. Акумуляція коштів, що залучаються.
3.1. Залучені депозити (депозитні і ощадні сертифікати).
3.2. Позикові кошти (облігації).
1. Підтримка і поліпшення ліквідності.
1.1. Вкладення коштів в облігації, акції, депозитні сертифікати, ощадні сертифікати, векселі.
2. Досягнення високої прибутковості.
2.1. Обліково-позикові операції і довгострокові позики під заставу цінних паперів.
2.2. Інвестиційні операції (купівля високоприбуткових цінних паперів).
2.3. Арбітражні операції.

Ознака класифікації
Види цінних паперів (характерні для України і Росії)
 
1. Емітент

2. Терміновість

3. Форма виплати доходу

4. Термін виплати доходу

5. Характер розпорядження
6. Забезпечення
7. Сфера обігу
8. Обмеження сфери обігу

9. Матеріально-речове вираження
державні;
цінні папери акціонерного товариства;
цінні папери комерційного банку
короткострокові цінні папери (до 1 року); середньострокові (до 5 років); довгострокові (понад 5 років)
з фіксованою процентною ставкою; у формі дивіденду; безпроцентні
1 раз у рік;
1 раз у півріччя;
1 раз у квартал
іменні;
на пред'явника
забезпечені товарно-матеріальними цінностями
і грошовими коштами;
незабезпечені
на національному ринку; на міжнародному ринку
для населення;
для юридичних осіб;
для членів трудового колективу;
без обмеження	,/
паперові;
у вигляді записів на рахунках

Вексель - цінний папір, що засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити по настанню терміну певну суму грошей власнику векселя (векселедержателю).
Векселі випускаються двох видів: простий і переказний.
Необхідні реквізити, які має містити вексель:
•	проста і нічим не зумовлена обіцянка сплатити певну суму;
•	час закінчення векселя (термін платежу);
•	вказівка місця, де повинен бути зроблений платіж;
•	найменування того, кому або за наказом кого платіж має бути
	здійснений;
•	підпис векселедавця;
•	найменування платника (при умові переказного векселя).
Порядок випуску і обігу векселів визначається Кабінетом Міністрів України.
Передача векселів може здійснюватися векселедержателем шляхом індосамента іншим суб'єктам підприємницької діяльності в рахунок погашення заборгованості та інших зобов'язань, у заставу, а також для проведення інших операцій відповідно до чинного законодавства України. Норма дисконту при цьому не обмежується.
Векселі використовуються з урахуванням таких особливостей:
•    використати векселі, а також виступати векселедавцями, акцептантами, індосантами і авалістами можуть тільки юридичні

117
116

особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які визначаються такими відповідно до чинного законодавства України;
•    векселі можуть видаватися лише для оплати за поставлену продукцію, виконані роботи і надані послуги, за винятком векселів Мінфіну, НБУ і комерційних банків України.
Індосамент виконується на обороті векселя або на додатковому аркуші.
Комерційний банк по вексельному обігу надає такі види послуг:
•	доміциляція векселів;
•	авальний кредит;
•	облік векселів;
•	обслуговування експортно-імпортних операцій з використанням
	векселів;
•	інкасування векселів;
•	відповідальне зберігання;
•	консультації по векселях.
1. Доміциляція векселів.
Суть цієї операції полягає в тому, що клієнт здійснює прийом платежів від дебіторів тільки векселями, авальованими банком. Для цього дебітор укладає з банком договір доміциляції векселів і перераховує суму грошей, рівну вартості векселів, у банк на рахунок, вказавши банку реквізити векселедержателя. Банк оформляє векселі, авалює їх і передає дебітору (векселедавцеві). Для отримання продукції або погашення заборгованості, якщо вона є, дебітор розраховується ними з клієнтом. Клієнт, отримавши авальовані банком векселі, має можливість розрахуватися

Грн. на рахунок

Кредитор

Комерційний банк

Клієнт

Дебітор

Авальований  вексель

Авальований вексель

Грн. на рахунок

Аваль на вексель

Вексель до оплати

Рис. 17.2. Доміциляція векселів

ними за потреби. Він просто передає кредитору отримані авальовані векселі. Кредитор, отримавши векселі, пред'являє векселі в банк і отримує гроші по номіналу на свій рахунок. Незалежно від кількості переходів векселів, банк гарантує їх оплату будь-якому векселедержателю, що пред'явив їх для оплати.
Перевагою даної схеми для клієнта є можливість перенесення термінів сплати податків.
Відповідно до законодавства України, прийняті, але неоплачені векселі не оподатковуються податком на прибуток. Комісійні банку - 0,5-1% залежно від суми векселя.
2. Авальний кредит.
У разі потреби підприємства в кредитних ресурсах банк пропонує таку послугу, як кредитування авальованими векселями. Згідно з нею банк надає кредит клієнту не у вигляді грошових коштів на рахунок, а авальованими векселями на загальну суму кредиту, які використовуються як платіжний засіб. Проценти за таким кредитом значно нижчі, ніж за звичайним.
3. Облік векселів.
Підприємство, що отримало векселі по заліку або за постачання своєї продукції, може не дочекатися терміну погашення векселів і звернутися в банк для обліку векселів. Облік векселів полягає в тому, що банк, придбавши вексель по індосаменту, достроково оплачує його пред'явнику з певною знижкою від його номінальної вартості. Облік векселів можна використати в таких випадках:
•    з метою погашення своїх боргів з додатковою знижкою;
•    з метою здешевлення вартості продукції (або погашення заборгованості), розплатившись із постачальником його ж векселями, раніше виданими третій особі (рис. 17.3).
Наприклад, кредитор 1 видав кредитору 2 вексель на суму 100 тис. грн. Клієнт, звернувшись у банк, може викупити векселі кредитора 1 за 80% їх номінальної вартості. Ці векселі передаються кредитору 1 в рахунок сплати за відвантажену продукцію за 100%.
Для зацікавленості кредитора 1 векселі для отримання продукції можна передавати не на 100% їх вартості, а на 90-95%.
4. Обслуговування експортно-імпортних операцій з використанням векселів (форфейтинг).
При експортних операціях у банк звертаються українські підприємства-резиденти, яким підприємства-нерезиденти пропонують розрахунки векселями, емітованими зарубіжними банками.

118
119

Кредитор

Комерційний банк

Клієнт

Дебітор

Вексель 
100

Вексель 100

Вексель 100

Вексель 100

Продукція
100

Гроші 80

Гроші 75

5. Векселедержатель не уклав договір з банком на інкасування, векселедержатель пред'явлення до платежу і опротестування здійснює самостійно. Вартість послуг банку по інкасуванню векселів - 1-2% залежно від суми векселя і місцезнаходження платника.
6. Відповідальне зберігання.
Відповідно до вимог НБУ векселі зберігаються нарівні з готівкою. Послуги по зберіганню векселів надаються безплатно.

Рис. 17.3. Облік векселів
Клієнт, отримавши їх від покупця, переводить у банк для оплати і отримує гроші на свій рахунок. Комісійні з клієнта при такій операції не стягуються.
Для більш твердої гарантії отримання оплати по векселях клієнт-постачальник може зажадати від покупця оплату векселями, авальованими обслуговуючим банком. Робота з покупцем відбувається за схемою доміциляції (рис. 17.4).
Обрвязковоюумовою є наявність договору між банком-нерезидентом, що емітує вексель, і банком-резидентом, що приймає вексель до оплати.

Кредитор

Комерційний банк

Клієнт

Дебітор

Вексель 
100

Вексель 100

Вексель 100

Вексель 100

Продукція
100

Гроші 80

Гроші 75

Контрольні питання
1.   Що можна віднести до цінних паперів?
2.   Що включає в себе поняття «боргові цінні папери»? їх класифікація.
3.   За якими ознаками розрізняють облігації? Реквізити облігацій.
4.   У чому полягають основні відмінності між облігаціями і казначейськими зобов'язаннями?
5.   Структура ринку цінних паперів.
6.   З якою метою здійснюється державне регулювання ринку цінних паперів?
7.   Основні операції комерційного банку з цінними паперами щодо залучення і розміщення грошових коштів.
8.   Розкрийте поняття «вексель», «дисконт».
9.   Які існують операції банку з векселями?

Рис. 17.4. Обслуговування експортні операцій з використанням векселів

120
121

Тема 18
Нові банківські продукти та послуги
Механізм функціонування системи електронних розрахунків заснований на застосуванні пластикових карток і включає в себе операції, здійснювані за допомогою банкоматів, електронні системи розрахунків населення в торговельних організаціях, системи банківського обслуговування клієнтів удома і на робочому місці.
Пластикова картка - це узагальнюючий термін, який визначає всі види карток, різних як за призначенням, набором послуг, що надаються за їх допомогою, так і за технічними можливостями і організаціями, що їх випускають.
Найважливіша особливість усіх пластикових карток незалежно від ступеня їх досконалості полягає в тому, що на них зберігається певний набір інформації, який використовується в різних прикладних програмах. У сфері грошового обігу пластикові картки є одним з прогресивних засобів організації безготівкових розрахунків.
У процесі формування системи електронних грошових розрахунків на Заході була створена організація 180 (Іпіегпаїіопаї 81;ап<іагі,з Ог^апізаііоп), яка розробила певні стандарти щодо зовнішнього вигляду пластикових карток; порядок нумерації (створення) рахунків; формат магнітних смуг: формат повідомлення, що надсилається власнику картки про його операції. Членами 180 є такі великі емітенти карток, як УІ8А, Мазіег Саги, Атегісап Ехргезз.
Банківська пластикова картка (БПК) - це інструмент без
готівкових розрахунків і засіб отримання кредиту. Перші карт
ки сучасного вигляду з'явилися в США на початку 1950-х років.
Пізніше систему карткових розрахунків ввели в банках бага
тьох країн.	/
Платежі картками - це вид платежів по дебету, який полягає в тому, що після того, як платник підпише документ або

повідомить про свою згоду по електронному каналу, одержувач платежу або його банк отримають від банку платника певну суму шляхом дебатування його рахунку.
Класифікувати БПК можна таким чином:
1. Розподіл за способом запису інформації на карту:
•  графічний запис - найбільш рання і проста форма запису інформації; досі застосовується на всіх картах;
•  ембосування (механічне ви давлення) - дозволило набагато швидше оформляти операцію оплати карткою шляхом відтиснення на ній сліпа, який підтверджує здійснення операції з використанням БПК і містить набір даних щодо цієї операції та відбиток реквізитів платіжної картки;
•  штрих-кодування - картки зі штрих-кодами досить популярні, що пов'язано з низькою собівартістю і дешевизною прочитуючого обладнання (інфрачервона лампа); поширені в карткових програмах, де не потрібні грошові розрахунки;
•  кодування на магнітній смузі - один з найбільш поширених на сьогодні способів нанесення інформації на пластикові картки; особливо популярний в платіжних системах;
• чип (мікропроцесор) - така картка на порядок дорожча, ніж карта з магнітною смугою; лише в останні роки, коли збиток від шахрайства з магнітними картами в міжнародних платіжних системах став загрозливо високим і продовжує зростати, було прийняте рішення про поступовий перехід на чопові картки;
•   лазерний запис - запис і зчитування інформації здійснюється спеціальною апаратурою з використанням лазера; технологія, що застосовується в таких картках, подібна тій, що використовується в лазерних дисках. Основна перевага таких карток - можливість зберігання великих обсягів інформації (їх частіше за все використовують як кишенькову «історію хвороби»).
2. За категоріями клієнтів, на які орієнтується емітент в міжнародних платіжних системах:
•  звичайна картка - призначена для звичайного клієнта; це -Сіазззіс Уіза і Мазз (Зіапсіагі;) Еигосагй/МазіегСагоІ;
•  срібна картка - має ще назву бізнес-карти; призначена для співробітників організацій, уповноважених витратити в тих чи інших межах кошти своєї компанії;
•  золота картка - призначена для найбільш спроможних, багатих клієнтів; забезпечується особливими видами послуг, гарантій, захисту; щомісячний витратний або кредитний ліміт такої карти - не нижче ніж 500 дол.

123
122

3. За механізмом розрахунку:
•  двосторонні картки - виникли на базі двосторонніх угод між учасниками розрахунків, де власники карток можуть використати їх для купівлі товарів у замкнених мережах, що контролюються емітентами карток (універмаги, бензоколонки і т.д.). На відміну від цього багатосторонні системи надають власникам карток можливість купувати товари в кредит у різних торговців і організацій сервісу, які визнають ці картки як платіжний засіб.
4. За функціональними характеристиками:
• кредитні картки - пов'язані з відкриттям кредитної лінії в банку, що дає можливість власнику користуватися кредитом при купівлі товарів або отриманні касових позик;
• інші картки - призначені для отримання готівки в банківських автоматах або купівлі товарів з розрахунком через електронні термінали. Гроші при цьому списуються з рахунку власника картки в банку.
5. За технологічними особливостями:
• картки з магнітною смугою - мають на обороті магнітну смугу, де записані дані, необхідні для ідентифікації особистості власника картки при її використанні в банківських автоматах і електронних терміналах торгових установ;
•  картка з мікросхемою (смарт-карта) - вбудована в картку мікросхема (чип) зберігає інформацію, яка записується заздалегідь, а потім може оновлюватися в момент здійснення операції. Це розширює функціональні можливості картки і підвищує її надійність. Основними перевагами цього виду пластикових карток є підвищена надійність і безпека, багатофункціональність, можливість вести на одній картці декілька рахунків. Істотний недолік смарт-карток - їх висока собівартість, що значно перевищує вартість пластикової картки з магнітною смугою.
6. Банківські кредитні картки - призначені для купівлі товарів з використанням банківського кредиту, а також для отримання авансів у грошово-кредитній формі. Головна особливість цієї картки - відкриття банком кредитної лінії, яка використовується автоматично кожного разу, коли проводиться купівля товару або надається кредит у грошовій формі. Кредитна лінія використовується в межах встановленого банком ліміту.
7. Розрізнюють індивідуальні і корпоративні картки. Індивідуальні видаються окремим клієнтам банку і можуть бути «стандартними» або «золотими». Останні призначаються для осіб з високою кредитоспроможністю, передбачають безліч пільг для кори-
124

стувачів. Корпоративна картка - платіжна картка, яка дає змогу її держателю провести операції за рахунок коштів, що обліковуються на картковому рахунку юридичної особи.
8. Картки туризму, розваг і відпочинку.
Головні відмінності цього виду карток полягають, по-перше, у відсутності разового ліміту на покупки і, по-друге, в обов'язку власника картки погасити заборгованість протягом місяця без права пролонгувати кредит. У разі прострочення платежу з власника картки стягується підвищений процент.
9. Картки для банківських автоматів.
Це різновид дебетових карток, які надають можливість власнику рахунку в банку отримувати готівку в межах залишку коштів на рахунку через автоматичні пристрої, встановлені в банках, торгових залах і т.д.
10. Картки для купівлі через термінали в місцях торгівлі. Відносяться до розряду дебетових. Вони «прив'язані» до чекового або ощадного рахунку власника картки і не передбачають автоматичного надання кредиту. Картка виконує функції банківського чека, однак її застосування більш надійне, оскільки ідентифікація власника відбувається в момент здійснення операції, і гроші перераховуються на банківський рахунок торгового підприємства негайно.
11. Чекова гарантійна картка.
Ця картка видається власнику поточного рахунку в банку для ідентифікації чекодавця і гарантії платежу по чеку. Ця послуга базується на кредитній лінії, яка дозволяє власнику рахунку користуватися кредитом по овердрафту. При цьому банк гарантує торговцеві отримання грошей по чеку в межах встановленого ліміту в тому випадку, якщо на рахунку чекодавця відсутня необхідна сума.
12. Зарплатна банківська картка - пластикова карта, що зв'язана з рахунком клієнта в банку, на який перераховується його заробітна плата. З допомогою зарплатної картки клієнт може:
•   отримувати заробітну плату та інші види виплат, перераховані підприємством на спеціальний банківський рахунок;
•   вносити готівку для поповнення спеціального карткового рахунку самостійно в банку-емітенті або в будь-якому іншому банку;
•   доручити операцію поповнення свого карткового рахунку довіреній особі;
•    оплатити безготівковим способом зі спеціального карткового рахунку товари і послуги в магазинах або сервісних точках;
725

•    отримати готівку зі свого спеціального карткового рахунку в банкоматах і пунктах видачі готівки;
•    отримати додатковий доход від депозитних процентів, що нараховуються на середньомісячний залишок по спеціальному картковому рахунку;
•    отримувати регулярні виплати соціального характеру (пенсії і допомоги), інші разові перерахування;
•    отримувати кредит у банку шляхом встановлення на спеціальний картковий рахунок узгодженого кредитного ліміту. При цьому обмежується максимальна сума кредитування, а процентна плата стягується банком тільки за дійсний час користування реально отриманою сумою;
•   оплачувати комунальні послуги у відділеннях обслуговуючого банку;
•   проводити перерахування на інші банківські рахунки (депозитний і поточний).
Переваги зарплатних карток
Зацікавленість для керівника полягає в тому, що, по-перше, не потрібно тримати в штаті касира і платити за послуги інкасації. По-друге, значну частину витрат по зарплатних проектах беруть на себе фінансові установи. Відомо, що найбільш дорогим у цих програмах є встановлення банкомату на території підприємства. Банк купує його за власні кошти (залежно від типу його вартість становить 25-35 тис. дол.).
Працівнику підприємства карткою користуватися зручніше, оскільки отримання готівки в банкоматі не обмежене в часі, він працює цілодобово. Ще однією зручністю для користувача пластикової картки є те, що він не платить комісійних за отримання готівки.
Основні учасники системи карткових розрахунків:
•    власник картки;
•    банк-емітенвг;
підприємство торгівлі або сфери послуг (торговець); банк-еквайр (банк, що обслуговує торгове підприємство). Власник картки:
може використати картку для оплати товарів або послуг, що пропонуються іншими учасниками карткової угоди, а також для отримання в банку кредиту в готівково-грошовій формі в межах встановленого ліміту;
може погасити свою заборгованість банк}/по покупках протягом пільгового періоду без сплати процентів;

може скористатися продовженим кредитом банку (за межами пільгового періоду зі сплатою встановлених процентів); зобов'язаний погасити борг і проценти відповідно до схеми, що визначена угодою.
Банк-емітент картки:
видає картку після ретельної перевірки фінансового стану і оцінки кредитоспроможності клієнта;
відкриває власнику картки спеціальний рахунок, на якому враховуються всі операції з карткою;
щомісячно надсилає клієнту виписку із вказівкою розмірів заборгованості, сум і термінів погашення боргу; зобов'язується сплачувати рахунки торгового підприємства за покупки, зроблені із використанням карток, за вирахуванням комісійних зборів (дисконту);
може відмовитися від сплати торгових рахунків, якщо порушені якісь умови угоди (наприклад, перевищений ліміт купівлі без відповідного дозволу на це банку-емітента).
Основні функції, банку-емітента зводяться до таких операцій:
випуск карток (кодування і запис персональних даних власника картки, ембосінг, надсилання картки клієнту, поновлення картки);
аналіз кредитоспроможності (оцінка фінансового стану заявника, відкриття карткового рахунка, визначення кредитного ліміту); авторизація (відповідь на запит торговця про можливість здійснення операції в автоматичному режимі або за телефоном, оновлення майстер-файла, взаємодія із системами інформаційного обміну);
обмін інформацією і отримання комісії за інтерчейндж; білінг (підготовка і надсилання власнику картки виписки із зазначенням сум і термінів погашення заборгованості); бухгалтерський облік операцій по картковому рахунку; стягнення простроченої заборгованості і контроль перевищення кредитного ліміту;
робота з клієнтами (відповіді на запити, розгляд скарг); забезпечення безпеки і контроль за шахрайством (підготовка звітів за вкрадені і підроблені картки, блокування рахунків); маркетинг (пошук нових клієнтів, реклама, програми активізації операцій по карткових рахунках).
Торгове підприємство, що бере участь в угоді:
зобов'язується приймати картки в оплату за товари і послуги і проводити авторизацію (отримувати дозвіл) в передбачених угодою випадках;

126
127

•    зобов'язується вилучити картку, якщо є підозри, що пред'явник не є законним ЇЇ власником;
•    може пред'являти банку для оплати торгові рахунки для отримання по них грошей негайно;
•    зобов'язане зберігати конфіденційну інформацію про клієнта.
Основні функції банку-еквайра:
•   процесінг (полягає в перенесенні даних з паперового рахунку на магнітну стрічку для введення в систему інформаційного обміну і продаж цих сум банку-емітента (вихідний інтерчейндж)) торгових рахунків, представлених в банк торговцем по операціях з картками;
•    обмін інформацією про операції і виплату комісії за інтерчейндж на користь банка-емітента;
•    розгляд заявок торговців щодо приєднання до системи розрахунків, аналіз кредитоспроможності нових торговців і тих, що вже є, перевірка торговців, що підозрюються в шахрайстві;
•    маркетинг, допомога торговцям в придбанні обладнання для пластикових карток.
Схема карткових розрахунків в основі своїй передбачає наявність трьох окремих видів контрактів:
•    між торговцем і власником картки - про продаж товарів або послуг;
•    між банком і торговцем - про згоду останнього приймати картки в оплату товарів або послуг;
•    між банком і власником картки - про відшкодування банку суми, сплаченої торговцеві по операції з кредитною карткою.
Основні етапи торгової операції з застосуванням банківської кредитної картки наведено на рис. 18.1.
При купівлі товару по банківській кредитній картці на суму менше разового ліміту торговець виписує торговий рахунок, копія якого разом із товаром і карткою передається покупцеві (1, 2). У разі ж перевищення ліміту торговець зв'язується з банком - еквайром для проведення авторизації (отримання дозволу на операцію). Якщо власник картки - клієнт банку-еквайра, тобто останній є також емітентом картки, то авторизацію проводить сам еквайр (3, За). Операція в цьому випадку оформляється згідно з процедурою (2). Якщо ж власник картки — клієнт іншого банку, то для отримання авторизації еквайр зв'язується з банком-емітентом через систему інформаційного обміну (4, 4а). Після отримання дозволу ця інформація надходить до торговця, і операція завершується
129

передачею товару (За і 2). По закінченні робочого дня (тижня, місяця) торговець пред'являє банку-еквайру торгові рахунки за картковими покупками. Банк зараховує суми (за вирахуванням дисконту) на поточний рахунок власника (5). Якщо власник картки - клієнт банку-еквайра (3, За), то останній проводить розрахунок безпосередньо з власником (6). Банк надсилає виписку із зазначенням сум, що підлягають погашенню, і термінів сплати боргу. У випадку ж якщо власник картки - клієнт іншого банку, схема розрахунку ускладнюється. Банк-еквайр отримує гроші від банка-емітента через систему інформаційного обміну (інтерчейндж) (7). При цьому, банк-еквайр сплачує емітенту комісію за інтерчейндж. Для завершення розрахунку відповідно до (7) банк-емітент отримує платіж від власника картки (8). 
Рис. 18.1. Схема покупки товару з використанням банківської кредитної картки
Банкомати — це автоматичні апарати, які працюють без участі людини, розміщені всередині або поза банком, можуть видавати готівку і виконувати стандартні фінансові операції.
Поширення автоматів для видачі готівки пояснюється двома причинами:
1) зручністю у використанні для клієнта, який може отримати готівку в будь-який день і в будь-який час;
2) прагненням банку стимулювати оплату малих сум готівкою, а не чеком.

128

Використання банкоматів характеризує прагнення банків наблизити послуги до клієнтів, їхня цінність для користувача в тому, що вони розширюють часові і просторові рамки, у яких клієнт може здійснювати стандартні банківські операції з отримання готівки і здійснення вкладів.
Для банків банкомати дозволяють зменшити операційні витрати і знизити необхідність у відкритті нових відділень. Крім того, банки збільшують доходи, стягуючи плату за користування банкоматами.
Типовий банкомат має три пристрої для вводу інформації і три вихідних пристрої. Пристрої вводу інформації - це зчитувач інформації з карток, цифрова клавіатура і функціональна клавіатура. Вихідні пристрої - це електронне табло для повідомлень, пристрій для видачі грошової готівки і принтер, який підтверджує факт виконання операції. За допомогою цих пристроїв здійснюється взаємодія клієнта з системою.
У більшості своїй банкомати забезпечують виконання таких операцій:
1) видача грошової готівки - з поточного і строкового рахунків, з рахунку кредитних карток;
2) прийняття внесків на поточний, строковий і інші рахунки;
3) переказ грошей - з поточного рахунку на строковий, з термінового - на поточний, з рахунку кредитних карток - на поточний;
4) платіжні операції списання з поточного і термінового рахунків.
Основними компонентами системи електронних платіжних терміналів для роздрібної торгівлі з функціонального погляду є:
•	термінали, які встановлюються на підприємствах роздрібної
	торгівлі (РО8 - роіпї оГ заіе іегтіпаїз);
•	концентратори або пристрої контролю терміналів (контролери);
•	система зв'язку;
•	комутаційний центр;
•	банківські системи ЕОМ;
•	електронні системи перевірки платоспроможності покупців.
Термінали встановлюються в приміщеннях торгових центрів
або безпосередньо в місцях обслуговування покупців. Вони ви
користовуються службовцями торгової фірми для введення і
передачі інформації про платіжні операції в комутаційний центр
або в банківську систему ЕОМ і для зворотнього отримання і
читання на екрані монітора інформації про реакцію банку на
платіжні операції клієнта.	/

Термінали можуть бути надані в розпорядження торгових фірм банком, і в цьому випадку вони вважаються власністю банку. Торгові фірми можуть встановити власні термінали або модифікувати свої електронні касові апарати для надання ще й функцій терміналів, і в цьому випадку вони вважаються власністю торгової фірми.
Обслуговування термінала досить складне, його виконує касир, який повинен підрахувати суму покупок і оформити оплату. Другий недолік - постійна завантаженість ліній телекому-нікацій і витрати на постійну експлуатацію.
Контрольні питання
1.	Розкрийте поняття «пластикова картка».
2.	За якими ознаками класифікують пластикові картки?
3.	Хто є основними учасниками карткових розрахунків?
4.	У чому переваги і недоліки пластикових карток для клієнтів, банків,
	торговельних підприємств?
5.	Які існують стандарти карток?
6.	У чому суть «зарплатних проектів»?

131
130

Тема 19
Основи бухгалтерського обліку в банках
Види обліку в банках
Організаційні засади бухгалтерського обліку та звітності в банках, валютних біржах та інших фінансово-кредитних установах України, які здійснюють банківські операції, визначені Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банківських установах України.
Згідно з цим Положенням система обліку банківських установ включає бухгалтерський (фінансовий), управлінський та податковий облік.
Бухгалтерський (фінансовий) облік забезпечує своєчасне і повне відображення всіх банківських операцій в бухгалтерському обліку та надання користувачам інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Управлінський облік здійснюється з метою забезпечення керівництва банку та його підрозділів оперативною фінансовою та нефінансовою інформацією у визначеній ними формі для планування, оцінки, контролю й використання своїх ресурсів.
Податковий облік ведеться з метою накопичення даних про валові доходи та валові витрати відповідно до чинного законодавства і використовується для складання податкової звітності, форма, правила, порядок і термін подання якої визначаються Державною податковою адміністрацією. Зміни в податковому обліку не впливають на фінансовий облік.
Основні принципи бухгалтерського обліку в банках
України
Бухгалтерський (фінансовий) облік у банках України включає сукупність правил, методик та процедур обліку для виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання

та передання інформації про операції банку зовнішнім, а також внутрішнім користувачам для прийняття управлінських рішень.
Бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банки самостійно обирають систему та підсистеми бухгалтерського обліку, виходячи з потреб управління банком, обсягу банківських операцій і кількості працюючих.
Бухгалтерський облік банку є складовою інформаційної системи банку та включає:
•    облік операцій за відповідними рахунками на підставі автоматизованих та ручних проводок;
•    складання агрегованих та детальних звітів.
Бухгалтерський облік та фінансова звітність у банках України ґрунтуються на таких принципах:
•    повнота бухгалтерського обліку - усі банківські операції підлягають реєстрації на рахунках бухгалтерського обліку без будь-яких винятків;
•    дата операції - операції відображаються в бухгалтерському обліку в день їх здійснення, тобто в день виникнення прав (активів) або зобов'язань (пасивів) незалежно від дати руху коштів по них;
•    превалювання сутності над формою - операції обліковуються та розкриваються у звітності відповідно до їх суті та економічного змісту, а не за їх юридичною формою;
•    автономність - активи та зобов'язання банку мають бути відокремлені від активів та зобов'язань інших банків (підприємств) і власників цього банку;
•    окреме відображення активів і пасивів - усі рахунки активів та пасивів оцінюються окремо і подаються в розгорнутому вигляді. Усі рахунки є активними або пасивними за винятком клірингових, транзитних або технічних рахунків;
•    оцінка - активи і пасиви обліковуються пріоритетне за вартістю їх придбання чи виникнення. Активи та зобов'язання в іноземній валюті мають переоцінюватися станом на звітну дату;
•   обачність - застосування в бухгалтерському обліку методів оцінки, відповідно до яких активи і/або дохід не завищуватимуться, а зобов'язання і/або витрати не занижуватимуться;
•    безперервність - оцінка активів банку здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати далі;
•    нарахування та відповідність доходів і витрат - для визначення результату звітного періоду необхідно зіставити доходи

132
133

звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів;
•    прийнятність вхідного балансу — залишки за балансовими рахунками на початок поточного звітного періоду мають відповідати залишкам станом на кінець попереднього звітного періоду;
•    суттєвість - у фінансових звітах має відображатися вся істотна інформація, корисна для прийняття рішень керівниками банку чи інвесторами;
•    відкритість - фінансові звіти мають бути достатньо зрозумілими і детальними, щоб уникнути двозначності, правдиво відображати операції установи;
•    консолідація - складання зведеної фінансової звітності в цілому по банку з урахуванням дочірніх і спільних підприємств та організацій банку, за винятком залишків за взаємними розрахунками і вкладеннями;
•    сталість - постійне, із року в рік, застосування банком обраних методів.
Бухгалтерський облік у банках має забезпечувати своєчасне надання правдивої порівняльної інформації про активи, зобов'язання, фінансовий стан та результати діяльності банку, а також надавати можливість прогнозування і визначення стратегії розвитку шляхом порівняння статей балансу з показниками, встановленими керівництвом банку, та аналізу їх динаміки.
Аналітичний і синтетичний облік
Бухгалтерський облік у банках поділяється на аналітичний і синтетичний.
Синтетичний облік містить узагальнені показники банківської діяльності в грошовому вираженні, а аналітичний облік деталізує (пояснює) ці показники.
За допомогою синтетичного обліку забезпечується відображення в агрегованому вигляді у балансовій та фінансовій звітності інформації про операції, що виконуються банком. Ведення синтетичного обліку проводиться за допомогою рахунків, перелік яких міститься у Плані рахунків бухгалтерського обліку Національного банку України та Плану рахунків бухгалтерського обліку комерційних банків України.
План рахунків банку - це систематизований перелік рахунків бухгалтерського обліку, що використовується для детальної і повної реєстрації всіх банківських операцій та для забезпечення потреб складання фінансової звітності.

План рахунків відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (МСБО) побудований за ієрархічним принципом. Кожна з чотирьох цифр номера балансового рахунку означає рівень ієрархії. Таким чином, перша цифра означає клас, друга - розділ, третя - групу, четверта - номер рахунка. Такий підхід надає можливість виконати групування на різних рівнях ієрархії і легко будувати звіти з різним ступенем агрегації.
Балансова частина Плану рахунків комерційних банків складається з п'яти класів, їх групують за принципами контрагентів: готівкові операції і міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами, із цінними паперами, основні фонди і малоліквідні активи, капітал банку.
Балансову частину Плану рахунків Національного банку України побудовано за дещо іншим принципом. План рахунків організовано так, щоб полегшити складання фінансової звітності банку. Статті класифіковано за активами і зобов'язаннями, окремо виділено капітал банку.
Активи і зобов'язання, у свою чергу, поділяються на основні, на підставі яких НБУ здійснює свою основну діяльність, та інші, використовувані здебільшого у господарській діяльності банку.
Балансові рахунки в Планах рахунків також організовано відповідно до характеру операцій і впорядковано за ступенем зниження ліквідності.
Наявність єдиного переліку рахунків дозволяє зробити інформацію про діяльність банку доступною для сторонніх користувачів.
Детальна інформація про кожного контрагента, кожна операція фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках, що надає змогу уникнути використання зайвої кількості окремих балансових рахунків.
Параметри аналітичного обліку
Кожний об'єкт аналітичного обліку характеризується набором параметрів, необхідних для побудови звітності. Вони поділяються на обов'язкові та необов'язкові.
Обов'язкові параметри вводяться із врахуванням вимог НБУ щодо звітності банків. Вони є обов'язковими для заповнення при занесенні в комп'ютерну систему нового контрагента або при відкритті аналітичного рахунка.
Для кращої організації інформації в аналітичному обліку рекомендується поділяти параметри на такі, що відносяться до

134
135

контрагентів (клієнтів), та безпосередньо на параметри аналітичних рахунків.
До обов'язкових параметрів контрагентів належать:
1.  Код контрагента - параметр, що містить унікальний код контрагента. Він може набирати значення порядкового номера клієнта відповідно до реєстру контрагентів, який ведеться банком самостійно. Формат параметра не регламентується.
2. Ідентифікаційний код - параметр, який надає інформацію про ідентифікаційний код банку, суб'єкта господарської діяльності або фізичної особи.
Для банків-резидентів параметр містить код МФО установи банку відповідно до «Довідника комерційних банків України» (6 цифр).
Для юридичної особи параметр складається з 8 цифр відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України (у разі необхідності доповнюється до 8 знаків нулями зліва).
Для фізичної особи параметр містить 10 цифр відповідно до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (у разі необхідності доповнюється до 10 знаків нулями зліва).
3. Резидентність - параметр, що може набирати значення «резидент», «нерезидент». Рекомендований формат параметра -1 цифра.
4. Код країни - параметр, який містить код країни контрагента-нерезидента відповідно до класифікатора країн 180.
Країни розподіляються на країни колишнього СРСР, країни групи А відповідно до нормативної бази НБУ та інші країни. Формат параметра - 3 символи.
5. Код (ознаки) платника податків - параметр, який подає інформацію про платника податків. Формат параметра - 4 цифри.
6. Ознака інсайдера - параметр, що містить інформацію про належність контрагента до інсайдерів або споріднених осіб. Формат параметра - 2 цифри.
Може набирати значення: •   особи, споріднені банку:
- споріднена або головна установа;
- повний контроль;	.»
- значущі акції;

•  керівники, контролери та асоційовані з ними особи:
- керівник;
- контролер;
- асоційована особа;
•  некорпоративні установи, з якими керівники та контролери банку споріднені.
7. Інституцтний сектор економіки — параметр з 5 цифр відповідно до «Методичних рекомендацій щодо класифікації інституційних секторів економіки України».
8. Форма власності - параметр, що може набирати значення:
•  приватна власність;
•  колективна власність;
•  державна власність (поділяється на загальнодержавну і комунальну власність);
•  власність інших держав;
•  власність міжнародних організацій та юридичних осіб інших
держав. Рекомендований формат параметра - 2 цифри.
9. Галузь економіки - параметр, визначення якого наведено у Загальному класифікаторі «Галузі народного господарства»
(містить 5 цифр).
10. Види економічної діяльності - параметр, визначення якого наведено у «Класифікації видів економічної діяльності». Рекомендований формат параметра - до 2 латинських символів та 2 цифри. Параметри 7-10 необов'язкові для заповнення для клієнтів
нерезидентів.
Серед обов'язкових параметрів аналітичних рахунків розрізняють загальні і спеціальні.
До загальних обов'язкових параметрів належать:
1. Номер аналітичного рахунка. Формат параметра буде наведено нижче.
2. Номер балансового рахунка - параметр, що містить номер балансового рахунка відповідно до плану рахунків. Параметр включається до номера аналітичного рахунка. Формат параметра -
4 цифри.
3. Код валюти або банківського металу - параметр, що містить код валюти або код банківського металу відповідно до класифікаторів І8О. Формат параметра - 3 цифри.

137
136

Валюти поділяються на:
•    національну валюту;
•    вільно конвертовані валюти;
•    валюти з обмеженою конвертацією.
Банківські метали слід класифікувати як вільно конвертовані валюти.
4.  Код контрагента - параметр, що містить код контрагента - власника рахунка. Може включатись до номера аналітичного рахунка. Формат не регламентується.
5. Характеристика аналітичного рахунка - параметр, що вказує на належність рахунка до класу балансу. Може набирати значення:
•   «актив» або «контрактне» - для рахунків, які відображають у розділі активів у балансовому звіті;
•   «зобов'язання» або «контрпасив» - для рахунків, які відображаються у розділі зобов'язань у балансовому звіті;
•   «активно-пасивний» - для технічних і транзитних рахунків;
•   «капітал» - для рахунків, які відображаються у розділі капіталу в балансовому звіті;
•   «доходи» або «втрати» - для рахунків, які відображаються у розділі доходів у звіті про прибутки та збитки;
•   «витрати» - для рахунків, які відображаються у розділі витрат у звіті про прибутки та збитки;
•   «позабалансовий актив» - для рахунків з активним (дебетовим) залишком у розділі позабалансу;
•   «позабалансовий пасив» - для рахунків з пасивним (кредитовим) залишком у розділі позабалансу;
•   «позабалансовий активно-пасивний» - для рахунків, які можуть набирати активно-пасивний залишок, та для коррахунків у розділі позабалансу;
•   «позабалансовий меморандний рахунок» - для рахунків, кількісний або позасистемний облік яких ведеться у розділі позабалансу.
Формат параметра - 2 цифри.
Спеціальні обов'язкові параметри застосовуються до окре
мих груп аналітичних рахунків залежно від їх економічного
змісту. Такі параметри використовуються для автоматизовано
го ведення деяких операцій та для надання спеціальної звітності
для НБУ.	,/
138

До спеціальних обов'язкових параметрів належать:
1. Параметри нарахування процентів, що вказуються для рахунків, за якими виконується нарахування процентів, зокрема, для:
•   позичкових рахунків;
•  депозитних рахунків;
•  рахунків процентних цінних паперів;
•   розрахункових рахунків;
•   інших рахунків.
Параметри містять дані щодо процентної ставки, методу нарахування процентів, розрахункової дати тощо.
2. Параметри для кредитних рахунків, що вказуються для рахунків наданих або отриманих кредитів. До них належать:
•   вид кредиту (строковий, револьверний, кредит у рамках кредитної лінії, овердрафт, субординований борг та інші кредити);
•   цільове спрямування кредиту - параметр, в якому вказується шифр кредиту відповідно до «Номенклатури статистичної звітності за кредитами банків України»;
•   вид забезпечення (забезпечений, не забезпечений);
•  дата надання кредиту;
•   дата повернення кредиту (з урахуванням пролонгацій);
•   початковий строк розміщення кредиту (без урахування пролонгацій);
•   кількість пролонгацій;
•   категорія ризику (стандартний, нестандартний, сумнівний, небезпечний, безнадійний);
•   шифр неплатежів (відповідно до «Номенклатури статистичної звітності за кредитами банків України»).
3. Параметри для депозитних рахунків, що вказуються для рахунків розміщених або залучених депозитів. Включають дату розміщення (залучення) коштів і дату повернення розміщених (залучених) коштів.
4. Параметри для рахунків цінних паперів:
•  емітент (державний орган управління, місцевий орган управління, банк, інша юридична особа);
•  місце емісії (Україна, країни колишнього СРСР, країни групи А відповідно до нормативних актів НБУ та інші країни);
•   вид цінних паперів (акції, у тому числі прості та привілейовані, боргові цінні папери, інші папери та деривативи);
•   дата погашення;
•   котирується чи не котирується на біржі (вказується ознаш того, чи є біржовий ринок для цього цінного папера).

139

5. Параметри для рахунків доходів і видатків вказують, чи входить на рахунку в обчислення бази для оподаткування.
6. Параметри для рахунків в «Кошти в розрахунках» вказують вид розрахунку за коштами в розрахунку відповідно до нормативних актів НБУ:	
   •  розрахунки чеками;
•  розрахунки акредитивами;
• розрахунки за разовими заліками;
•  розрахунки гарантованими дорученнями.
Необов’язкові параметри є рекомендованими для заповнення. Вони можуть використовуватися при організації внутрішнього обліку в банку, а також при наданні звітності іншим органам.
 Рис. 19.1. Інформаційна модель організації аналітичного обліку

141

До номера аналітичного рахунка можуть включатися лише деякі параметри з усього набору, інші параметри зберігаються поза номером рахунка і використовуються при виконанні операцій та побудові звітності.
Усі параметри описано в «Методичних вказівках про ведення параметрів аналітичного обліку», які було підготовлено з урахуванням того, що бухгалтерський облік у банках комп'ютеризовано.
Як правило, комплексами автоматизації бухгалтерського обліку в банках використовуються два списки - клієнтів і рахунків (рис. 19.1). Оскільки вони пов'язані ключовим полем, є можливість, з одного боку, бачити, скажімо, усі рахунки клієнта, а з іншого - вибирати підмножину рахунків клієнтів, які мають задану характеристику.
Виходячи з цього, усі параметри за правилами нормалізації розподілено на дві групи:
•   параметри контрагентів (клієнтів), а саме: ідентифікаційний код, ознака резидентності, сектор економіки тощо;
•    параметри рахунків, тобто номер рахунка, код валюти рахунка тощо.
Рис. 19.2. Формування номера аналітичного рахунка
Номер рахунка вказує на зовнішнє подання ідентифікатора рахунка при розрахунках та у банківських документах. Номер налічує до 14 цифр (рис. 19.2). Довжина номера рахунка не є

140

/   Я
фіксованою: перші п'ять жорстоко регламентовано, інші (від О до 9 цифр) банк формує самостійно відповідно до власних можливостей та потреб. До складу цього сегмента може включатись код контрагента, порядковий номер рахунка, номер філії, код валюти тощо. У разі необхідності банки можуть самостійно збільшувати кількість необхідних атрибутів поза номером рахунка.
До розрахунку ключового розряду входять перший сегмент (4 цифри), третій сегмент (6-14 цифр) номера рахунка, ідентифікаційний код контрагента і код МФО банку. Алгоритм формування ключового розряду визначається нормативними актами НБУ.

Тема 20
Міжнародні платіжні системи
й розвиток міжбанківських
кореспондентських відносин

Контрольні питання
1.   Які види обліку використовуються банківськими установами?
2.   На яких принципах базується бухгалтерський облік у банках?
3.   Чим відрізняється аналітичний облік від синтетичного?
4.   Розкрийте сутність Плану рахунків банку і принципи його побудови.
5.   Які параметри використовуються для характеристики об'єктів аналітичного обліку?
6.   Опишіть інформаційну модель організації аналітичного обліку.
7.   Який порядок формування номера аналітичного рахунка?

Крім операцій по купівлі-продажу валюти усе більше банків надають клієнтам послуги із здійснення платежів за кордон через власні прямі коррахунки або через субкоррахунки у великих українських банках, які мають велику мережу зарубіжних коррахунків (Аваль, Приватбанк, Ексімбанк, АКБ Україна). При організації таких платежів одразу виникає питання про механізм обслуговування кореспондентського рахунка, спосіб обміну платіжними повідомленнями й виписками між банком-власником і банком-власником рахунка.
Кореспондентські відносини - договірні відносини між банками з метою взаємного виконання операцій. Банки, які встановлюють такі відносини, називаються банками-кореспондентами.
Класифікувати ці відносини (міжбанківські розрахунки) можна за різними критеріями:
1. Географічна орієнтація: внутрішні (розрахунки в межах країни, присутність на національних грошових і валютних ринках) і міжнародні.
2. Належність до одного або різних банків:
•  належність до одного банку в єдиній системі між філіальних оборотів (МФО) - міжфіліальні розрахунки (МФР) (розрахунки через НБУ - по розрахунках між підрозділами своєї розрахункової мережі; розрахункові центри великих багатофілі-альних банків);
•  належність до різних банків (розрахунки через розрахунково-касові центри (РКЦ) НБУ; банки при прямих корвідноси-нах; небанківські кредитні операції (НКО));
•   належність до філій банку (здійснення розрахунків через філії від імені головного банку за допомогою корсубрахунка).

142
143

3.  Місцезнаходження банків:
•    внутрішньодержавні в рамках регіону (міста);
•    міжрегіональні;
•    міждержавні;	)
•    усередині СНД (ближнє зарубіжжя) і за його межами (дальнє зарубіжжя).
4. Форма міжбанківських повідомлень:
•	поштова (спецзв'язок);
•	телеграфна;
•	магнітні носії;
•	електронна.
5. Ступінь добровільності: обов'язкові (відкриття комерційними банками коррахунка в РКЦ) і добровільні.
6. Валюта платежу (гривня, ВКВ).
7. Спосіб платежу:
•  валові (брутто) розрахунки - перерахування сум, які зараховуються банкам, з індивідуальною обробкою кожного платежу;
•  із застосуванням авізо (поштових, телеграфних) і без застосування;
•  неттинг (кліринг): двосторонній, багатобічний, локальний, загальнодержавний (міждержавний валютний кліринг).
8.  Наявність або відсутність можливості одержання коштів упродовж одного банківського дня й одноденного кредиту для завершення міжбанківських розрахунків.
9. Види платежів:
•  клієнтські: юридичні особи (за продукцію, послуги; у бюджет, позабюджетні фонди) і фізичні особи (безготівкові перерахування за товари, послуги; розрахунки по пластикових картках);
•  власне банківські по купівлі-продажу кредитних ресурсів, по перерозподілу ресурсів між філіями головного банку;
•  валютні: купівля-продаж валюти, кредити у валюті;
•  фондові: купівля-продаж цінних паперів;
•  купівля-продаж дорогоцінних металів.
10. За характером відносин:
•  прямі відносини з відкриттям рахунка (на взаємній основі або в однобічному порядку);
•  без відкриття рахунка, коли взаємні розрахунки здійснюють
ся за рахунками, відкритими у третій кредитній установі (окре
мий випадок - розрахунки через коррахунки, відкриті в підроз
ділах НБУ).	і

Необхідність кореспондентських відносин виникає в тих випадках, коли банк не може запропонувати якісь послуги своїм клієнтам, або коли інший банк зробить це краще, швидше й дешевше. Після встановлення кореспондентських відносин пер-даим кроком є укладання договору кореспондентського рахунка (терміновий або безстроковий), відкриття рахунків для проведення розрахунків.
Відкриті після укладання договорів коррахунки підрозділяються на кілька видів:
•   рахунки «ностро» - поточні рахунки на ім'я банку - розпорядника рахунка, що одержав назву банку-респондента, у банку-кореспонденті, які відображаються в активі балансу першого;
•    рахунки «лоро» - поточні рахунки, які відкриваються банком-кореспондентом комерційному банку-респонденту, відображаються в пасиві його балансу;
•    рахунки «востро» - рахунки іноземних банків у банку-рези-денті в місцевій валюті або у валюті третьої країни. Таким чином, банк-кореспондент - це банк, що відкрив коррахунок (пасивний рахунок «лоро») іншому банку (банку-респонденту). Банк-респондент - банк, що відкрив коррахунок (активний рахунок «ностро») в іншому банку і є його розпорядником.
Рахунки «ностро» в одному банку є рахунками «лоро» у його банків-кореспондентів і навпаки. Рахунки «ностро» - ті ж рахунки «лоро», які відносяться до іноземних банків-кореспондентів. Записи по рахунках «лоро» є вирішальними для забезпечення своєчасності платежів, нарахування відсотків. Операції по рахунках «ностро» проводяться за методом дзеркальної бухгалтерії. У процесі записів по рахунках беруться до уваги терміни валютування, які встановлюються на підставі наказів
по банку.
Дата валютування - дата, по настанню якої дебетова або кредитова проводка стає реальною, а проведена сума надходить у розпорядження клієнта або самого банку.
Для відкриття і закриття коррахунку подаються заява, нотаріально завірена картка зі зразками підписів відповідальних осіб, право підпису яких погоджено з територіальними установами НБУ, і відбитком печатки, список банків-кореспондентів і філій із указівкою їх повних реквізитів та інші документи. Сторони домовляються про переказний телеграфний ключ, застосування якого виключить зловживання рахунком.

145
144

Типи документів	/
За умови належності рахунків платника й одержувача даному банку документи, що проводяться в банку, можна розділити на 4 категорії:
1.  Внутрішньобанківські документи - рахунки платника й одержувача знаходяться в одному банку. За такими документами здійснюються тільки виписки.
2.  Початкові документи через ностро/лоро - міжбанківські документи, ініційовані банком. У цьому випадку рахунок платника > знаходиться в цьому банку, а рахунок платника (бенефіціара) -в іншому. Такі документи вводяться операціоністом, і по них формується повідомлення на адресу банка-одержувача.
3. Відповідні документи через ностро/лоро - міжбанківські документи, що з'явилися в банку у відповідь на повідомлення, які надійшли з інших банків. У цьому випадку рахунок платника знаходиться в іншому банку, а рахунок бенефіціара - у даному банку. Джерелом проводки служить вхідне банківське повідомлення, що імпортується в розрахункову систему банку і може бути відправлене бенефіціару разом із випискою у вигляді дот датка.
4.  Транзитні - міжбанківські документи, у яких рахунки платника і бенефіціара знаходяться в інших банках. Особливість проводок полягає в тому, що в них і по дебету і по кредиту проходять коррахунки (ностро або лоро в будь-якому поєднанні).
Важливе значення для нормальних корвідносин має спосіб передачі інформації про розрахунки: спецзв'язок, на магнітних; носіях, телеграфний або електронний. Звідси застосовуються за-г ходи щодо оснащення відповідними технічними засобами зв'язку, а також програмними продуктами, які дозволяють працювати в режимі реального часу.
Найбільш поширеними системами міжбанківських розрахунків є 8ШБТ, ТАКОЕТ, КЕПТЕК, ТОРА2, ШТЕІШЕТ.
Міжнародна платіжна система 8ЖІРТ - співтовариство
всесвітніх міжбанківських фінансових телекомунікацій. Підклю
читися до З^ДГІРТ як повноправний член може будь-який банк,
який має валютну ліцензією, бажання, необхідні засоби і знахот
диться у країні, яка має регіональний процесинговий центр
Переваги даної мережі такі:	;
висока швидкість передання і обробки інформації (наприклад, З моменту відправлення в ВапЬ оі Ке^ уогіі інструкції про переведення коштів у банк Вапісегз Тгизі Сотрапу до отримання

підтвердження від Вапііегз Тгизі Сотрапу про кредитування рахунку проходить 2 хвилини);
•    високий ступінь захисту інформації, що передається (4 рівні захисту: апаратний; програмний; захист від несанкціонованого входу в сеанс зв'язку; адміністративний);
•    широка мережа кореспондентів банків-учасників 8\УІРТ;
•    незалежне протоколювання й архівування інформації, що передається (банк-відправник має протокол прийняття 8^ІГТ фінансового повідомлення і може замовляти інформацію про час доставки повідомлення до банка-отримувача);
•    порівняно невисока вартість обробки З^ІБТ-повідомлень;
•    жорсткі стандарти фінансових повідомлень.
Усі З^ІБТ-повідомлення поділені на 9 категорій, кожна з яких визначає характер фінансового повідомлення (табл. 20.1).
Передача фінансового повідомлення по ЗАЛТТРТ відбувається за такою схемою (рис. 20.1):
1. Відправлення повідомлення ЗМ^ГРТ-терміналом банка у регіональний З^ІРТ-процесор.
2.  Отримання від регіонального процесора підтвердження про нормальну доставку повідомлення.
3. Передача регіональним процесором повідомлення до загального процесора.
4.  Визначення адресата повідомлення і архівування повідомлення.
5.  Передача повідомлення на регіональний процесор адресата повідомлення.
6.  Відправлення повідомлення регіональним процесором адресата на ЗА^ІРТ-термінал адресата.
Таблиця 20.1.
Структура фінансових повідомлень SWIFT

Категорія            Призначення фінансових повідомлень
1                 Клієнтські платежі
2	Банківський трансфер валютних коштів
3	Угоди про конвертацію валюти і розміщення коштів
4	Інкасові операції і цінні листи
5	Операції з дорогоцінними металами
6	Операції з цінними паперами
7	Акредитивні розрахунки і гарантії
8	Операції з дорожніми чеками
9	Виписки по рахунках

147
146

7.  Відправлення SWIFT- терміналом адресата повідомлення
нормальний прийом повідомлення.

	

Рис. 20.1. Схема передачі фінансового повідомлення по SWIFT
Адресат визначається ВІС (Bank Interneyional Code) — кодом банка - члена SWIFT/ ВІС - це унікальна літерно-цифрова комбінація. Структуру ВІС-коду можна позначити так (табл. 20.2):
NnnnSSrrfff/.
Однією з переваг міжнародної системи SWIFT є існування програмного комплексу VL (Валютний операційний день), що відповідає сучасній технології обробки платіжних доручень.
Таблиця 20.2.
Структура ВІС-коду
Позначення	Ознака обов’язковості	Призначення	
Nnnn

SS

rr

fff	обов’язково

обов’язково

обов’язково

можливо	Комбінація латинських літер, що визначають назву банку
Стандартна комбінація латинських літер, що визначають країну, в якій розташований банк
Комбінація, що визначає годинний пояс, в якому розташований банк,і/чи регіон
Код філії	

У межах комплексу задовольняються такі обов'язкові при виконанні міжнародних розрахунків вимоги:
І. Забезпечується автоматичний контроль виконання міжнародних стандартів при формуванні платіжних доручень у будь-якій валюті.
2.  Надається сучасний електронний довідник міжнародних SWIFT - кодів банків, що використовується при зазначенні реквізитів фінансових установ платіжного доручення.
3. Забезпечується обмін інформацією на рівні баз даних Відправника і Отримувана платіжного доручення.
4. Виконується повне протоколювання, унікальна ідентифікація і архівування усіх вхідних і вихідних фінансових повідомлень.
5. Виконується автоматичне кодування і розшифровка інформації, що передається електронними засобами зв'язку.
6. Заборонені зміни у Центральному банку реквізитів електронного платіжного доручення клієнта (відділення, філії, кореспондента).
7. Контроль платника (банка-платника) за виконанням його платіжних доручень.
8. Програма одночасно навчає міжнародним стандартам SWIFT щодо формування валютних платежів.
Міжнародна платіжна система SWIFT на сьогодні є основним каналом передачі фінансових повідомлень, що пов'язані з операціями у твердій валюті. Головний недолік системи SWIFT
• надзвичайно висока сума витрат, необхідна для вступу в мережу (160-200 тис. дол.).
Система TARGETЕ - транс'європейська телекомунікаційна автоматизована система переказів міжнародних розрахунків у режимі реального часу. Створена центральними банками країн Європейського союзу для задоволення потреб грошової політики. Основне призначення системи TARGETЕ - об'єднання внутрішніх систем переказів значних сум країн - членів системи в міжнародну платіжну систему.
Система TARGETЕ містить такі елементи:
•	внутрішні платіжні системи переказу значних сум;
•	технологічні процедури об'єднання;
•	функції Європейського центрального банку.
Платіжна система TARGETЕ обробляє й здійснює міжнародні платежі в режимі реального часу в єдиній валюті євро з незначними витратами, високим ступенем захисту; можливе надання овердрафта на рахунок системи в центральному банку.

149
148

Міжнародні платежі в системі TARGET, які обробляються національними центральними банками й ЄЦБ, організовані за моделлю «центральний банк — багатобічний кореспондент», платіжні доручення передаються за допомогою телекомунікаційних ліній.
Міжнародна платіжна система ТОРАZ - високорозвинена система здійснення оплати і розрахунків, розроблена спеціально для ринку України. Вона була запропонована НБУ згідно зі | спільним з VIZA INTERNESIJNAL проектом ТОРАZ як стабілізатор української економіки, а також для здійснення розрахунків в українських гривнях відповідно до чинних постанов.
ТОРАZ - це програмно-технічний комплекс, що забезпечує такі функції:
•    маршрутизація авторизаційних і інших повідомлень від банка-еквайра до банка-емітента і навпаки;
•    управління платіжною системою з метою зменшення й попередження ризиків і фальсифікацій;
•    виконання функцій заміщення емітента, якщо він недоступний для запитів;
•    кліринг і взаємозаліки між банками по всіх трансакціях в Україні й формування необхідних звітів для українських банків - членів міжнародної системи VIZA INTERNESIJNAL.
ТОРАZ гарантує конфіденційність банківських операцій.
Міжнародна платіжна система ІNTERNEТ - це всесвітня комп'ютерна мережа платіжних систем і механізмів, яка використовується як телекомунікаційна комерційна інфраструктура в режимі on-line для купівлі товарів і надання послуг.
Найпоширеніша в системі ІNTERNEТ електронна комерція з використанням номерів кредитних карток. В Україні існують банки, які пропонують internet-картки, які заміняють звичайні міжнародні пластикові картки під час оплати товарів і послуг, оплати регулярних платежів, здійснення поштово-телеграфних запитів.
Недоліком даної системи є незахищеність каналів зв'язку, можливість несанкціонованого доступу до рахунків і платежів.

3.    Що таке коррахунок? Порядок укладання договорів коррахунка.
4.    Види коррахунків.
5.   У чому полягають принципи міжбанківських корвідносин і основні вимоги до них?
6.   Особливості електронної форми міжбанківських повідомлень.
7.   Міжнародні платіжні системи.

Контрольні питання
1.   У чому полягають «кореспондентські відносини»?
2.    Як можна класифікувати ці відносини?

150
151

Тема 21
Правове регулювання зовнішньоекономічної діяльності
в Україні
Зовнішньоекономічна діяльність (ЗЕД) є однією з основних форм економічних відносин України з іноземними державами. Підприємства і організації України мають право вступати в прямі господарські зв'язки і співпрацювати з підприємствами і організаціями інших держав, створювати з ними спільні підприємства, асоціації, концерни, консорціуми, союзи та інші об'єднання. ЗЕД України регулюється такими нормативними актами:
•    Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність»;
•    Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»;
•    Законом України «Про операції з давальницькою сировиною в зовнішньоекономічних відносинах»;
•    Указом Президента України «Про застосування Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів»;
•    Указом Президента України «Про заходи щодо упорядкування розрахунків за договорами, які укладають суб'єкти підприємницької діяльності України»;
•    Указом Президента України «Про регулювання бартерних (товарообмінних) операцій в галузі зовнішньоекономічної діяльності»;
•    Постановою КМУ і НБУ «Про типові платіжні умови зовнішньоекономічних договорів (контрактів) і типові форми захисних застережень до зовнішньоекономічних договорів (контрактів), які передбачають розрахунки в іноземній валюті»;
•    Наказом Міністерства зовнішньоекономічних зв'язків і торгівлі України «Про затвердження Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)»;
•    Декретом КМУ «Про валютне регулювання і контроль».
Зовнішньоекономічна діяльність являє собою діяльність суб'єктів підприємницької або господарської діяльності України

й іноземних суб'єктів господарської діяльності, що побудована на взаємовідносинах між ними, та здійснюється як на території України, так і за її межами.
Суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в Україні є:
•    фізичні особи - громадяни України, іноземні громадяни і особи без громадянства, які мають громадянську правоздатність і дієздатність згідно з чинними законами України і постійно проживають на території України;
•    юридичні особи, що зареєстровані в Україні і мають постійне місцезнаходження на території України, в тому числі юридичні особи, майно, капітал яких повністю належить іноземним суб'єктам господарської діяльності;
•    об'єднання фізичних, юридичних осіб, фізичних і юридичних осіб, які не є юридичними особами відповідно до законів України, але мають постійне місцезнаходження на території України і яким цивільно-правовими законами України не заборонено здійснювати господарську діяльність;
•    структурні одиниці іноземних суб'єктів господарської діяльності, які відповідно до законодавства України не мають статусу юридичної особи (філіали, відділення), але мають постійне місцезнаходження на території України;
•    спільні підприємства з участю суб'єктів господарської діяльності України і іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зареєстровані в Україні і мають постійне місцезнаходження на території України;
•   інші суб'єкти господарської діяльності, передбачені законами України.
Усі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають рівні права здійснювати будь-які види зовнішньоекономічної діяльності, не заборонені законодавством України, незалежно від форм власності і інших ознак.
Фізичні особи мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність з моменту придбання ними дієздатності згідно із законами України. Фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають право на здійснення зовнішньоекономічної діяльності в тому випадку, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно з Законом України «Про підприємництво». А фізичні особи, що не мають постійного місця проживання на території України, мають право на здійснення ЗЕД за умови, що вони є суб'єктами господарської діяльності згідно із законами тієї держави, у якій вони мають постійне місце проживання або громадянами якої вони є.

752
153

Юридичні особи мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність відповідно до їх статутних документів з моменту набрання статусу юридичної особи.
Реєстрацію суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України здійснює Міністерство зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України на підставі поданої заяви, нотаріально завірених копій статутних документів або нотаріально завірених документів фізичної особи про її реєстрацію як суб'єкта  підприємницької діяльності протягом 25 робочих днів з моменту подання документів. За державну реєстрацію суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності стягується плата в розмірі, встановленому КМУ.
Суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності, який від здійсню-    ваної діяльності отримав у власність майно, кошти, майнові і немайнові права і інші результати, має право володіти, користуватися і розпоряджатися ними на свій розсуд.
Усі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають права Ц на участь в міжнародних неурядових організаціях і на відкриття своїх представництв на території інших держав згідно з їх законами. Іноземні суб'єкти господарської діяльності, які здійснюють зовнішньоекономічну діяльність на території України, мають право відкривати свої представництва на території   України.
Реєстрацію іноземних суб'єктів ЗЕД здійснює Міністерство  зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України протягом шістдесяти робочих днів від дня подання документів на реєстрацію. Для реєстрації представництва іноземного суб'єкта господарської діяльності на території України необхідно подати такі документи:
•    заява з проханням про реєстрацію;
•    витяг із торгового (банківського) реєстру країни, в якій іноземний суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності офіційно зареєстрований,	
•    довідку з банківської установи, в якій офіційно відкритий рахунок;
•    доручення на здійснення представницьких функцій, оформлене
відповідно до чинного законодавства іноземної держави.	.
Зазначені вище документи також повинні бути нотаріально завірені за місцем їх отримання і легалізовані належним чином в консульських установах, які представляють Україну, якщо інше не передбачене міжнародними договорами, а також подані  до Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі   

України не пізніше Ь місяців від дати видачі в країні місцезнаходження підприємства.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічна діяльність поділяється на:
•    експорт і імпорт товарів, капіталу і робочої сили;
•    надання суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності України послуг іноземним суб'єктам господарської діяльності, а також надання вищезазначених послуг іноземними суб'єктами господарської діяльності суб'єктам зовнішньоекономічної діяльності України;
•    наукова, науково-технічна, науково-виробнича, виробнича, навчальна та інша кооперація з іноземними суб'єктами господарської діяльності; навчання і підготовка фахівців на комерційній основі;
•   міжнародні фінансові операції і операції з цінними паперами у випадках, передбачених законами України;
•    кредитні і розрахункові операції між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності України і іноземними суб'єктами господарської діяльності;
•    товарообмінні (бартерні) операції та інша діяльність, побудована на формах зустрічної торгівлі між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності України та іноземними суб'єктами господарської діяльності;
•    орендні, в тому числі лізингові, операції між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності України і іноземними суб'єктами господарської діяльності;
•    роботи на контрактній основі фізичних осіб України з іноземними суб'єктами господарської діяльності як на території України, так і за її межами;
•    спільна підприємницька діяльність суб'єктів зовнішньоекономічної-діяльності України з іноземними суб'єктами господарської діяльності;
•    підприємницька діяльність на території України, пов'язана з наданням ліцензій, патентів, ноу-хау, торгових марок і інших нематеріальних об'єктів власності з боку іноземних суб'єктів господарської діяльності; аналогічна діяльність суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності за межами України;
•    організація і здійснення діяльності в галузі проведення виставок, аукціонів, торгів, конференцій, симпозіумів, семінарів та інших подібних заходів;
•    операції по придбанню, продажу і обміну валюти на валютних аукціонах, валютних біржах і на міжбанківському валютному ринку згідно із законами України і передбаченими в них випадками;

155
154

•    інші види зовнішньоекономічної діяльності, не заборонені законами України.
Необхідно зупинитися на деяких термінах основних зовнішньоекономічних операцій.
Експортом є продаж продукції (товарів, робіт або послуг) суб'єктами ЗЕД України (резидентами) іноземним суб'єктам господарської діяльності (нерезидентам) і вивіз її через митний кордон України. Не є експортом передача майна або матеріаль них цінностей у вигляді частки (внеску) у формуванні статутного фонду (капіталу) при здійсненні спільної діяльності.
Реекспорт також відноситься до експортних операцій і означає продаж іноземним суб'єктам ЗЕД і вивіз за межі України товарів, раніше імпортованих на територію України.
Імпорт - це закупівля в іноземних суб'єктів ЗЕД продукції (товарів, робіт або послуг) і їх ввезення на митну територію України, включаючи закупівлю продукції (товарів, робіт або послуг), призначеної для власного споживання установами і організаціями України, розташованими за її межами. При цьому товаром згідно зі ст. 1 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» вважається будь-яка продукція, послуги, роботи, права інтелектуальної власності та інші немайнові права, призначені для продажу (платної передачі).
Демпінгом є продаж товарів за цінами нижче контрактних на міжнародних товарних ринках за умови, що низький рівень ціни не обумовлюється відповідним рівнем витрат виробництва цього товару.
Бартерною (товарообмінною) операцією в зовнішньоекономічних відносинах вважається один із видів експортно-імпортних операцій, оформлених разовим договором між суб'єктом ЗЕД України і іноземним суб'єктом господарської діяльності, що передбачає збалансований за вартістю обмін товарами, не опосередкований рухом грошових коштів у готівковій чи безготівковій формі.
Операція з давальницькою сировиною - це операція в зовнішньоекономічних відносинах з переробки (обробки, збагачення або використання) давальницької сировини незалежно від кількості замовників і виконавців, а також етапів (операцій з переробки цієї сировини), ввезеної на митну територію України або вивезеної за її межі з метою отримання готової продукції за відповідну плату. До операцій з давальницькою сировиною в зовнішньоекономічних відносинах можна відносити тільки ті операції, в яких сировина замовника на конкретному етапі ЇЇ

переробки становить не менше ніж 2о% загальної вартості готової продукції.
Іноземними інвестиціями є всі види майнових і інтелектуальних цінностей, що вкладаються іноземними суб'єктами господарської діяльності України, унаслідок чого утворюється прибуток або досягається соціальний ефект.
Квотою експортною (імпортною) виступає передбачений обсяг певної категорії товарів, який дозволено експортувати з території України (імпортувати на її територію) протягом певного терміну, але з визначенням загального обсягу не менше, ніж за місяць.
Зовнішньоекономічна діяльність регулюється державою в особі її органів, недержавними органами управління економікою (товарними, фондовими, валютними біржами, торговими палатами), самими суб'єктами ЗЕД на основі відповідних координаційних угод.
Державне регулювання ЗЕД здійснюється Верховною Радою України, КМУ, НБУ, Міністерством зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України, Державним митним комітетом України і органами місцевого управління в межах наданих їм повноважень. До державного регулювання, зокрема, відносяться:
•    митне регулювання (ст. 13 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Митний кодекс України, ЗУ «Про єдиний митний тариф» і ін.);
•    валютне регулювання (Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і контролю», ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» і т.д.);
•    ліцензування і квотування експорту і імпорту (ст. 16 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Указ Президента України «Про заходи щодо удосконалення кон'юнктурно-цінової політики у сфері зовнішньоекономічної діяльності»);
•    введення спеціальних економічних зон (ст. 24 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Указ Президента України «Про заходи з проведення експеримента в Північно-Кримській експериментальній економічній зоні «Сиваш» і ін.);
•    застосування спеціальних санкцій за порушення ЗЕД (ст. 32-37 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст. 119-120 Митного кодексу України, ст. 4 ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» і т.д.).
За порушення чинного законодавства України про зовнішньоекономічну діяльність всі суб'єкти (як іноземні, так і суб'єкти ЗЕД України) несуть майнову, адміністративну і карну

157
156

відповідальність. Крім того, до них можуть застосовуватися спеціальні санкції за порушення ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» або пов'язаного з ним законодавства України. Майнова відповідальність передбачає матеріальне відшкодування прямих і непрямих збитків, а також інші види майнових санкцій; адміністративна відповідальність виникає за порушення митних правил, контрабанду; карна відповідальність застосовується за контрабанду, приховування валютної виручки, незаконний вивіз за межі України сировини, матеріалів, обладнання для створення (виробництва) зброї, військової і спеціальної техніки, незаконне ввезення на територію України відходів і вторинної сировини. Спеціальні санкції за порушення законодавства про ЗЕД застосовуються до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності у вигляді накладення штрафів, застосування антидемпінгових процедур, індивідуальний режим ліцензування, тимчасового припинення ЗЕД.
Контрольні питання
1.   Поняття і суть зовнішньоекономічної діяльності.
2.    Основні нормативні акти, що регулюють ЗЕД України.
3.   Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності і порядок набуття статусу суб'єкта ЗБД.
4.    Реєстрація суб'єктів ЗЕД України та іноземних суб'єктів господарської діяльності.
5.   Основні види зовнішньоекономічної діяльності.
6.   Суть експортних, імпортних, бартерних (товарообмінних) операцій і операцій з давальницькою сировиною.
7.   Регулювання ЗЕД в Україні.
8.   Відповідальність по ЗЕД.

Тема 22
Правові і економічні аспекти торгових договорів
Зовнішньоекономічний договір (контракт)
Особливе значення при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності в Україні мають торгові договори (контракти), що укладаються між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності України та іноземними суб'єктами господарської діяльності.
Зовнішньоекономічний договір (контракт) - це матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їхніх іноземних контрагентів, якщо інше не передбачене законом або міжнародним договором України, спрямованими на встановлення, зміну або припинення їхніх взаємних прав і обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до законодавства України з урахуванням норм положень міжнародних договорів України.
Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається в письмовій формі, якщо інше не передбачене законом або міжнародним договором України. У випадку, якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) підписується фізичною особою, необхідний тільки підпис цієї особи. Від імені інших суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності договір (контракт) підписують дві особи: особа, що має таке право згідно з посадою відповідно до установчих документів, і особа, яка наділена таким правом за дорученням, виданим з дозволом і підписом керівника суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності одноосібне, якщо все це не суперечить установчим документам.
Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів або контрактів, складених згідно з вимогами законів України і міжнародних договорів України. Права і обов'язки сторін, форми

159
158

зовнішньоекономічного договору визначаються правом держави, вибраної сторонами при укладенні контракту або внаслідок подальшої угоди. За умови відсутності угоди між сторонами відносно права, яке може застосовуватися до зовнішньоекономічних договорів (контрактів), застосовується право тієї країни, де створена або має місце проживання (основне місцезнаходження) і місце діяльності сторона в особі продавця, ліцензіатора, комітента (консигнатора), поручителя, кредитора, поручителя, заставника тощо.
Зовнішньоекономічний договір може бути визнаний недійсним в судовому або арбітражному порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України та її міжнародних договорів.
Зовнішньоекономічний контракт має також містити обов'язкові умови, які повинні бути передбачені в договорах або контрактах, що укладаються сторонами:
•    найменування, номер контракту, дата і місце його укладання;
•    преамбула - повне найменування сторін із зазначенням країни, коротке визначення сторін (продавець, покупець і т.д.) і найменування документів, на підставі яких представники сторін підписують договір (статут, доручення);
•   предмет контракту, що підписується, - який товар (роботи, послуги) має бути поставлений, із зазначенням точного найменування, марки, сорту;
•    кількість (обсяги робіт і послуг, що виробляються і виконуються) і якість товарів (конкретні якісні характеристики товару згідно з ГОСТами, визначеними характеристиками заводу-виготівника, сертифікату якості або зразка, еталона);
•    ціна і загальна вартість контракту;
•    умови платежів і гарантій - спосіб, порядок і терміни фінансових розрахунків і гарантій виконання сторонами взаємних платіжних зобов'язань. Чинними нормативними актами рекомендовано передбачати в зовнішньоекономічних контрактах такі форми розрахунків: документарний акредитив і документарне інкасо (з гарантією). Форма оплати має відповідати базисним умовам постачання товарів;
•   базисні умови постачання (здачі або прийому) товарів, робіт, послуг - вид транспорту і базисні умови відповідно до Міжнародних правил ІНКОТЕРМС;
•    умови здачі (прийому) товару, робіт, послуг - терміни і місце фактичної передачі товару, перелік товаросупроводжуючих документів;
•    пакування, маркіровка, спеціальні умови складування і транспортування;

•    форс-мажорні обставини — єдина з умов договору, за якою резидент може уникнути фінансових санкцій.
Сторони не несуть відповідальності за невиконання своїх зобов'язань, передбачених контрактом, якщо їх виконання зумовлене обставинами непередбаченої сили (стихійне лихо, військові дії, епідемії, повені, землетруси і т.ін.). При цьому сторона, яка не може виконати своїх конкретних зобов'язань у зв'язку з форс-мажорними обставинами, повідомляє іншу сторону письмово про їх наступання в термін не пізніше 10 днів, а виконання зобов'язань, передбачених договором, відкладається на термін дії таких обставин. Для належного доказу наявності вищезазначених зобов'язань і терміну дії має бути письмове свідоцтво, видане торговою палатою відповідної країни.
Якщо 90-денні терміни надходження виручки резидентів в іноземній валюті порушуються внаслідок форс-мажорних обставин, то для звільнення від сплати пені резиденту потрібно надати підтвердження торгово-промислової палати відповідної країни;
•    санкції, рекламації - випадки, в яких застосовуються санкції за порушення умов контракту, їх розмір, термін відстрочки санкцій, а також має бути передбачений конкретний розмір санкції або сума;
•    арбітраж - місце арбітражного суду, повна його назва, країна і матеріальне право, яке буде застосовуватися при розгляді суперечок, а також повинні бути передбачені випадки звертання до суду;
•    юридичні адреси, поштові і платіжні реквізити сторін. При укладанні договорів на експорт продукції (товарів, робіт, послуг) необхідно детально вказувати платіжні реквізити, валютний рахунок резидента (номер рахунка і найменування банку), а також кореспондентський рахунок банку одержувача.
У деяких випадках укладання експортних контрактів рекомендується передбачати антидемпінгове застереження, за умовами якого покупець-нерезидент бере на себе зобов'язання не реалізовувати товар з демпінговими цінами, а в разі такої реалізації бере на себе всі витрати по демпінговому розслідуванню і відшкодуванню можливих збитків.
У розділі «Додаткові і інші умови» зовнішньоекономічного контракту рекомендується також зазначати: кількість примірників договору (контракту) і мову, якою сторони підписали договір.

160
767

Існує цілий ряд спеціальних положень, які необхідно враховувати при укладенні зовнішньоекономічних договорів (контрактів). У розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торгового обороту як засіб платежу використовується іноземна валюта, а відповідно до чинного законодавства України єдиним законним засобом платежу на території України є національна валюта України. Тому розрахунки по зовнішньоекономічній діяльності здійснюються тільки через уповноважені банки, що мають ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій. Здійснення розрахунків у валюті України між резидентами і нерезидентами в межах торгового обороту допускається тільки за умови отримання індивідуальної ліцензії НБУ.
Відповідно до ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті» індивідуальна ліцензія НБУ, згідно з якою регулюється порядок здійснення розрахунків за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), потрібна і при здійсненні:
•    експортних операцій, у випадках коли терміни надходження виручки резидентів в іноземній валюті перевищують 90 календарних днів від дати митного оформлення продукції, що експортується;
•    імпортних операцій суб'єктами господарської діяльності на умовах відстрочки постачання у випадку, якщо вона перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставляння векселя на користь постачальника продукції, що імпортується (робіт, послуг).
За експортними контрактами виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їхні валютні рахунки в уповноважених банках в терміни сплати заборгованості, визначені у зовнішньоекономічних договорах, але не пізніше 90 календарних днів від дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а у разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності з моменту підписання акту або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальній власності.
Тому при укладенні зовнішньоекономічного договору необхідно зазначати терміни сплати вартості продукції, що експортується (у межах 90 днів), а в разі експорту робіт (послуг), крім того, передбачати, якими документами підтверджується факт виконання умов контракту (актом, угодою, протоколом). Необхідно також передбачати відповідальність за невиконанні умов контракту нерезидента, який є власником товару (за наявності висновку комісії), порядок митного оформлення вантажів і т.д.

Контрольні питання
1.    Зовнішньоекономічний договір (контра:^ зміст> поняття.
2.   Порядок і правові аспекти висновку з[:ніШНЬОекономічних договорів (контрактів).
3.    Зміст і базисні умови зовнішньоекономі^^ договорів (контрактів).
4.   Економічні аспекти і регулювання опе] -й за зовнішньоекономічними договорами.

163
162

Тема 23
Вільні економічні зони і зовнішньоекономічна діяльність
Зони пільгового інвестування
Спеціальна (вільна) економічна зона (БЕЗ) являє собою частину території, на якій установлюється спеціальний правовий режим економічної діяльності, порядок застосування і дії законодавства, пільгові митні, валютно-фінансові, податкові й інші умови діяльності національних та іноземних фізичних і юридичних осіб.
Цілі, які ставлять перед собою країни, що створюють БЕЗ, дуже різні і залежать від рівня економічного розвитку, соціально-економічних умов та інших особливостей країни. Для багатьох країн найбільш важливою метою створення БЕЗ є організація нових робочих місць, залучення високопродуктивних і ефективних технологій, розвиток експортного потенціалу, прискорення соціально-економічного розвитку країни.
За допомогою БЕЗ відбувається швидка ефективна інтеграція регіонів у систему світових господарських зв'язків, а також включення в систему міжнародного розподілу праці. Територія одержує могутній імпульс для розвитку комунікаційної, ділової і соціальної інфраструктури, експортних або імпортозамінних виробництв.
Відповідно до Закону України «Про загальні принципи створення й функціонування спеціальних (вільних) економічних зон» та інших нормативних документів, що регулюють це питання, цілями створення БЕЗ в Україні є:
•    стимулювання структурних перетворень в економіці шляхом залучення прямих іноземних інвестицій і сприяння їм;
•    активізація разом з іноземними інвесторами підприємницької діяльності для нарощування експорту товарів і послуг;
•    збільшення постачань на внутрішній ринок/свисокоякісної продукції й послуг;

•    активізація науково-технічного обміну, залучення й впровадження нових технологій, ринкових методів господарювання;
•    розвиток інфраструктури ринку;
•    поліпшення використання природних і трудових ресурсів;
•    прискорення соціально-економічного розвитку окремих регіонів і України в цілому, підвищення життєвого рівня населення.
При всьому різноманітті існуючих сьогодні у світі БЕЗ можна виділити ознаки, спільні для всіх. По-перше, це локальність території. По-друге, дія на цій території особливого, більш пільгового юридичного і фінансово-економічного режиму - БЕЗ відносно автономні щодо економічних і законодавчих умов, характерних для країни в цілому. У ряді випадків місцевій адміністрації надається право прийняття рішень з широкого спектра економічних питань. Разом з тим діяльність суб'єктів БЕЗ спирається на всебічну урядову підтримку і гарантії. По-третє, наявність визначеної спеціалізації господарсько-економічної діяльності.
Слід також зазначити, що в ряді випадків в окремих регіонах можуть установлюватися спеціальні режими інвестиційної діяльності, які аналогічно створенню БЕЗ на території України передбачають наявність пільгових умов для суб'єктів, зареєстрованих у рамках дії спеціального інвестиційного режиму, що сприятиме значному поліпшенню добробуту населення, а також зростанню виробництва й спричинить чимало інших важливих ефектів від їхнього впровадження.
Відповідно до Закону України «Про спільні принципи створення й функціонування спеціальних (вільних) економічних зон» в Україні залежно від господарської спрямованості й економі-ко-правових умов діяльності можуть створюватися такі зони.
Зовнішньоторговельні зони - частина території держави, де товари іноземного походження можуть зберігатися, купуватися й продаватися без сплати мита і митних зборів чи з його відстрочкою. Створюються ці зони з метою активізації зовнішньої торгівлі (імпорт, експорт, транзит) за рахунок надання митних пільг, послуг по збереженню й перевалці вантажів, наданню в оренду складів, приміщень для виставочної діяльності, а також послуг з доробки, сортування, упакування товарів і ін. Форми їхньої організації - вільні порти («порто-франко»), вільні митні зони (зони франко), митні склади.
Комплексні виробничі зони - частина території держави, на якій вводиться спеціальний (пільговий податковий, валютно-фінансовий, митний і ін.) режим економічної діяльності з метою

164
765

стимулювання підприємництва, залучення інвестицій у пріоритетні галузі господарства, розширення зовнішньоекономічних зв'язків, запозичення нових технологій, забезпечення зайнятості населення. Вони можуть мати форму експортних виробничих зон, де розвивається насамперед експортне виробництво, орієнтоване на переробку власної сировини і переважно складальні операції, та орієнтованих на імпорт зон, головна функція яких - розвиток імпортозамінних виробництв.
Науково-технічні зони — ВЕЗ, спеціальний правовий режим яких орієнтований на розвиток наукового і виробничого потенціалу, досягнення нової якості економіки через стимулювання фундаментальних і прикладних досліджень, з подальшим упровадженням результатів наукових розробок у виробництво, їх діяльність може бути також спрямована на збільшення надходжень від продажу наукомісткої продукції й товарів, зроблених на її основі, утримання виїзду висококваліфікованих кадрів за кордон. Вони можуть існувати у формі регіональних інноваційних центрів - технополісів, районів інтенсивного наукового розвитку, високотехнологічних промислових комплексів, науково-виробничих парків (технологічних, дослідницьких, промислових, агро парків), а також локальних інноваційних центрів і опорних інноваційних пунктів.
Туристично-рекреацтні зони - вільні економічні зони, що створюються в регіонах, які мають багатий природний, рекреаційний і історико-культурний потенціал, з метою ефективного його використання і збереження, а також активізації підприємницької діяльності (у тому числі із залученням іноземних інвесторів) у сфері рекреаційно-туристичного бізнесу.
Банківсько-страхові (офшорні) зони - це зони, у яких вводиться особливо сприятливий режим здійснення банківських і страхових операцій в іноземній валюті для обслуговування нерезидентів. Офшорний статус надається банківським і страховим-установам, що були створені за участі тільки нерезидентів і обслуговують тільки ту їхню підприємницьку діяльність, що здійснюється за межами України.
Зони прикордонної торгівлі - частина території держави на кордонах із сусідніми країнами, де діє спрощений порядок перетинання кордону й торгівлі.
За ознаками відкритості й місця розташування розрізняють:
•    інтеграційні БЕЗ - спеціальні (вільні) еконоіиічні зони, діяльність яких спрямована на тісну взаємодію з позазональною економікою країни;

•    анклавні БЕЗ - спеціальні (вільні) економічні зони, орієнтовані на зв'язки із зовнішнім ринком і передбачають створення додаткового митного кордону зони з іншою територією країни;
•    зовнішні БЕЗ - спеціальні (вільні) економічні зони, розташовані на кордоні з іншими країнами;
•    внутрішні БЕЗ - спеціальні (вільні) економічні зони, розташовані у внутрішніх районах країни.
У спеціальних (вільних) економічних зонах створюються сприятливі митні умови і режим митного оподатковування, пільгові режим і рівень оподатковування, специфічні валютно-фінансові умови, банківсько-кредитна система, система кредитування і страхування, умови окремих видів платежів і система державного інвестування, що сприяє розвитку зовнішньоекономічної діяльності суб'єктів господарювання.
Установлення пільгового податкового й валютно-фінансового режиму стимулює розвиток виробничого сектора не тільки на території регіону, але й підвищення рівня виробництва в країні в цілому.
Основними податковими пільгами у ВЕЗ є звільнення від квот, мита й інших податків на імпорт сировини (основних фондів), а також звільнення від податків на експорт. Ще однією важливою податковою пільгою, яку пропонує більшість країн, є повне або часткове звільнення підприємства від податку з прибутку на період до 20-25 років, однак фактично таке звільнення надається на п'ять, сім або десять років. Якщо звільнення часткове, то держава може застосовувати інші стимули: відстрочена або вільна амортизація; віднесення на інший рахунок збитків, яких підприємство зазнало під час звільнення від податків, щоб протиставити їх майбутнім оподатковуваним доходам; звільнення від сплати місцевих податків.
Слід зазначити, що податкові пільги виступають важливим, але не основним фактором, який впливає на рішення стосовно вкладення інвестицій. Істотну роль для багатьох транснаціональних корпорацій відіграють договори про податкові кредити, відповідно до яких податки, сплачені іноземною філією у ВЕЗ на свої репатрійовані надходження, кредитуються за рахунок податкових зобов'язань материнської корпорації перед урядом. Цим пояснюються позиції деяких іноземних інвесторів, які стверджують, що вклали б свій капітал у ВЕЗ, коли б держава установила помірні податки з прибутку. Тому держава повинна обдумано надавати податкові пільги, щоб не позбавити себе цінних доходів і не втратити привабливість для іноземних інвесторів.

766
767

У деяких випадках у БЕЗ створюються фінансові системи, об'єднані з міжнародними банками. Як правило, їм надається право займатися офшорними операціями і користуватися великими податковими пільгами.
Валютний контроль більшості БЕЗ дозволяє необмежений переказ прибутку за перший рік виробництва й репатріацію всієї суми початкових інвестицій протягом короткого періоду часу, як правило, три роки.
Не можна перелічити всі пільги, що можуть встановлюватися у БЕЗ. Вони різні і залежать від економічної політики держави, що створює БЕЗ. Проте їх поєднує один фактор: усі пропоновані стимули й пільги мають надаватися тільки у випадку реальних вкладень коштів у БЕЗ і не повинні перевищувати вартості майбутніх надходжень валюти або інших видів прибутку.
На всі об'єкти й суб'єкти економічної діяльності спеціальної (вільної) економічної зони поширюється система державних гарантій захисту інвестицій, передбачена законодавством України про інвестиційну діяльність і іноземні інвестиції. Держава гарантує суб'єктам господарської діяльності спеціальної (вільної) економічної зони право на вивіз прибутків і капіталу, інвестованого в спеціальну (вільну) економічну зону, за межі спеціальної (вільної) економічної зони й України.
Отже, механізм організації ефективних взаємин вільних або спеціальних економічних зон і зовнішньоекономічної діяльності в Україні передбачає подальший розвиток ЗЕД шляхом створення і функціонування на її території спеціальних режимів інвестиційної діяльності в рамках реалізації в них пільгових податкових, валютно-фінансових і митних правових режимів економічної діяльності.
Контрольні питання
1.	Поняття ВЕЗ. Зони пільгового інвестування.
2.	Охарактеризуйте цілі створення ВЕЗ.
3.	Наведіть класифікацію ВЕЗ.
4.	Взаємозв'язок ВЕЗ і ЗЕД. Суть пільгових умов.

Тема 24
Акредитивна форма розрахунків
У міжнародних розрахунках застосування акредитивів регулюється Уніфікованими правилами й звичаями.
Документарний акредитив являє собою грошове зобов'язання банку, що виставляється на підставі доручення його клієнта-імпор-тера на користь експортера. Банк, що видав зобов'язання, має здійснити платіж експортеру (акцептувати його тратти) чи забезпечити здійснення платежу (акцепту тратт) іншим банком.
Значного поширення акредитивна форма розрахунку, зокрема документарний акредитив, одержала в експортно-імпортних операціях при здійсненні розрахунків між постачальниками-експортерами (продавцями) і покупцями-імпортерами.
Розрахунки у формі документарного акредитива здійснюються таким чином (див. рис. 24.1.).
Сторони (експортер і імпортер) укладають контракт (1), у якому обумовлюють, що платежі за поставлений товар будуть здійснюватися у формі документарного акредитива. Акредитиви виставляються банками на підставі заяви імпортера (наказо-дателя по акредитиву), що заповнюється ним, виходячи з умов контракту. При укладанні такого контракту обумовлюють:
•	найменування банку відкриття акредитива;
•	вид акредитива;
•	найменування авізуючого і виконуючого банку;
•	порядок стягнення банківської комісії;
•	умову виконання платежу (по пред'явленню, платіж з розстроч
	кою, шляхом акцепту або негоціації);
•	перелік документів, проти яких здійснюється платіж;
•	терміни дії акредитива, терміни відвантаження і т.ін.
Після укладання контракту експортер підготовляє товар до відвантаження, про що повідомляє імпортера (2). Одержавши таке повідомлення, покупець направляє своєму банку заяву на відкриття акредитива (3), у якому зазначає всі необхідні умови. Імпортера,

169
168

Імпортер    •* ————————————— >•   Ексі
	юртер
фіціар
	
наказодатель                           2                        оене

13
3
І
	11
1

	

	7
	, 5
	8
	І:

	
	Пункт              Пункт

	

	

	

	

	

	
	6              ,-6

	

	
	Перевізник

	

	

	

Банк імп
Банк-ем виконуючі
	
	тера
й, банк

	ортера                        - - .•-». Банк екслор
о

	

	їй банк         '              —   '  ^   виконуючий

	
акредитива
Рис. 24.1. Розрахунок у формі документарного
що видає доручення на відкриття акредитива, називаються наказодателея. Банк, що відкриває акредитив (банк-емітент), діє за дорученням наказодателя. Після відкриття акредитива банк-емітент, зазначивши, яким чином буде здійснюватися зарахування коштів, направляє експортеру (бенефіціарові), на користь якого він відкритий, акредитив, як правило, через банк, що обслуговує останнього (4), завданням якого є авізування (повідомлення) акредитива експортеру. Такий банк називається авізую-чим. Одержавши від емітента акредитив, авізуючий банк за зовнішніми ознаками перевіряє його дійсність і передає бенефіціарові (5).
Бенефіціар перевіряє його щодо відповідності умовам контракту. У випадку невідповідності бенефіціар може сповістити свій банк про умовне прийняття акредитива (або навіть про його неприйняття) і вимагати від наказодателя внесення необхідних змін у його умови. Якщо ж бенефіціар погоджується з умовами відкритого на його користь акредитива, він у встановлений термін відвантажує товар (6) і одержує транспортні документи від перевізника (7), подає їх разом з іншими документами (рахунок, сертифікат і т.п.) у свій банк (8). Банк експортера перевіряв всі документи за зовнішніми ознаками щодо відповідності умовам акредитива.
170

Після перевірки банк експортера відсилає (9) документи банку-емітенту для оплати, акцепту або негоціації, вказуючи у своєму супровідному листі спосіб зарахування виручки. Емітент, перевіривши документи, переказує суму платежу банку експортера (10), дебетуючи рахунок імпортера (11). Банк експортера зараховує виручку бенефіціарові (12), імпортер, одержавши від банку-емітента документи (13), вступає у володіння товаром.
Банк-емітент може сам виконувати акредитив або уповноважити банк експортера (або інший банк) на виконання акредитива за допомогою здійснення платежу бенефіціарові, негоціації або акцепту його тратт, при цьому банки мають справу тільки з документами, але не з товарами або послугами.
Підставами для відкриття акредитива можуть бути:
•	умовна гарантія платежу;
•	регулюючі вимоги країни-імпортера;
•	вимоги підприємства-експортера;
•	політичні ризики;
•	акредитивні ризики покупця;
•	нові контрагент і клієнти;
•	компенсаційне фінансування.
Розрізняють такі види акредитивів.
Відкличні й безвідкличні. Відкличний акредитив може бути змінений чи анульований банком-емітентом у будь-який момент без попереднього повідомлення бенефіціара. У зв'язку з цим у міжнародній торгівлі переважно застосовуються безвідкличні акредитиви, що відповідно не можуть бути анульовані чи змінені без згоди зацікавлених сторін.
Підтверджені й непідтверджені. Підтвердження акредитива передбачає додаткову гарантію платежу з боку іншого банку, що не є банком-емітентом. Банк, що підтвердив акредитив, бере на себе зобов'язання оплачувати документи, що відповідають умовам акредитива, якщо банк-емітент відмовиться зробити платіж.
Трансферабельні (переказні). Трансферабельні (переказні) акредитиви надають можливість їх використання цілком або частково одним або кількома особами, крім самого бенефіціара,
• іншими бенефіціарами. Такий акредитив може бути переказаний, якщо він відзначений як трансферабельний.
Револьверні (поновлювані). Револьверні (поновлювані) акредитиви використовуються в розрахунках за постійні кратні постачання, здійснювані за зафіксованим у контракті графіком. Револьверний акредитив може передбачати автоматичне відновлення суми акредитива (квоти) через певний проміжок часу в міру
171

використання або відновлення акредитива до початкової суми після кожного застосування.
Покриті й непокриті. При відкритті покритих акредитивів банк-емітент попередньо надає в розпорядження виконуючого банку валютні кошти (покриття) у сумі акредитива на термін дії своїх зобов'язань з умовою можливого використання цих коштів для виплат по акредитиву.
Акредитив з попереднім депонуванням коштів або покритий має свої особливості і здійснюється в такому порядку:
1.  Підписання договору між постачальником і покупцем.
2.  Заява про відкриття акредитива і платіжне доручення з депонуванням коштів.
3.  Списання коштів з рахунка покупця.
4.  Переказ коштів.
5.  Зарахування коштів на акредитивний рахунок.
6.  Повідомлення про відкриття акредитива.
7.  Відвантаження товару покупцю.
8.  Надання розрахункових документів.
9.  Зарахування коштів на рахунок постачальника з акредитивного рахунка.
10. Повідомлення про використання акредитива.
Акредитивна форма розрахунку має ряд переваг і недоліків як для покупця, так і для продавця. Перевагами є:
1. Для покупця:
•  платіж здійснюється тільки по наданні необхідних відповідно до умов акредитива документів;
•  імпортер може  одержати пораду свого банку щодо угоди;
•   захист імпортера;
•  можливість одержання більш тривалого за часом дії акредитива по угоді.
2. Для продавця:
•	гарантії оплати по наданні виконавчих документів;
•	переведення ризику по акредитиву від покупця на банк;
•	негайна оплата після відправлення товару;
•	можливість одержання фінансових коштів проти акредитива;
•	можливість одержання оплати у своєму банку.
Недоліками є:
1. Для покупця:	,
•   платіж здійснюється по виконавчій документації, але товари можуть не відповідати основному документу;

•  використання кредиту банку для акредитива;
•   неможливість відмови від зобов'язань без згоди бенефіціара;
•   витрати, пов'язані з відкриттям акредитива;
•   відкликання коштів на весь термін дії акредитива;
•   акредитив призначений для розрахунків тільки з одним постачальником або продавцем. 2. Для продавця:
•   додаткові витрати по угоді;
•   оплата здійснюється тільки проти виконавчих документів;
•  товари відправляються до одержання оплати;
•  труднощі у виконанні складних акредитивів.
Контрольні питання
1.   Документарний акредитив і сфера застосування акредитивної форми розрахунку.
2.   Умови акредитивного контракту і порядок здійснення акредитивної угоди.
3.    Підстави для відкриття акредитива.
4.   Види акредитива і їх характеристика.
5.   Схема і порядок розрахунку із застосуванням покритого акреди-
тива.
6.
Переваги й недоліки документарного акредитива для продавця (експортера) і покупця (імпортера).

173
172

Тема 25
Валютні операції комерційних банків
Валютні операції є конкретною формою вияву валютних відносин у народногосподарській практиці. Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні операції являють собою:
•    операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності (за винятком операцій між резидентами у національній валюті);
•   операції, пов'язані з використанням валютних цінностей як засобу платежу в міжнародному обігу;
•    операції, пов'язані з ввезенням, переказом і пересилкою на територію України, а також вивозом, переказом і пересилкою за її межі валютних цінностей.
Під валютними цінностями розуміють сукупність іноземних грошових знаків у вигляді банкнот, казначейських квитків, монет, які знаходяться в обігу і є платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також кошти в міжнародних розрахунках, які знаходяться на рахунках або вносяться в банківські та інші кредитно-фінансові установи за межами України - іноземна валюта; платіжні документи, цінні папери, акредитиви, депозитні сертифікати, векселі, чеки та інші фінансові і банківські документи, виражені в іноземній валюті або монетарних металах і т.ін.
Валютна операція - це контракт на купівлю або продаж певної суми однієї валюти в обмін на іншу у визначений термін постачання і розрахунок при точно визначеній ціні (валютному курсі). Ці операції здійснюються на міжнародних валютних ринках.
У рамках банківської діяльності виділяють торгові і неторгові операції резидентів або нерезидентів. До торгових операцій

належать операції, здійснювані на підставі торгових або зовнішньоекономічних договорів (контрактів) у сфері експортних, імпортних і інших операцій і пов'язані з реальним рухом товару або переходом права власності на нього. До неторгових операцій відносять операції, пов'язані з купівлею і продажем іноземної валюти і т.п.
Обслуговування клієнтів банку, що займаються зовнішньоекономічною діяльністю, здійснюється шляхом контролю за експортно-імпортними операціями і своєчасністю. До таких операцій належать:
1. Розрахунки по експортних операціях.
Виручка резидентів підлягає зарахуванню на їхні рахунки в банках у терміни виплати заборгованості, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів від дня оформлення вантажно-митної декларації - ВМД (за договором консигнації — попередньої ВМД, оформленої відповідно до митного режиму «експорт при ордерному постачанні») на продукцію, яка експортується, а у разі експорту робіт (послуг, прав інтелектуальної власності) - з моменту підписання акта або іншого документа, який свідчить про виконання робіт, надання послуг, експорту прав інтелектуальної власності.
Відлік законодавче встановленого терміну банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення ВМД або підписання акта (іншого документа).
Банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки від цієї операції (або її частини - у разі здійснення обов'язкового продажу) на поточний рахунок останнього.
Банк має право зменшити суму валютної виручки на розмір комісійних винагород, які отримали банки-нерезиденти за проходження платежу по їх рахунках, якщо оплата резидентом таких винагород передбачена договором і підтверджена відповідним банківським документом (підтвердження не потрібне, якщо комісійна винагорода не перевищує 50 дол. США або еквівалент цієї суми в іншій іноземній валюті).
2. Розрахунки по імпортних операціях.
Імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочки постачання, у випадку, коли така відстрочка перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу, виставлення векселя на користь постачальника товару, який

174
175

імпортується, або при застосуванні документарного акредитива з моменту здійснення банком платежу на користь нерезидента, вимагають отримання ліцензії.
Відлік законодавче встановленого терміну розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня здійснення вищевказаних операцій. При застосуванні розрахунків у формі документарного акредитива моментом здійснення платежу на користь нерезидента вважається дата списання коштів з рахунка банку. При цьому банк надає клієнту повідомлення про списання коштів з рахунку, в якому зазначається: назва нерезидента і банк нерезидента, номер договору і номер акредитива, валюта платежу і сума списаних коштів, а також дата списання коштів з рахунка банку.
Банк знімає імпортну операцію резидента з контролю після подання останнім акта (іншого документа), який свідчить про постачання нерезидентом продукції, виконання робіт, отримання послуг, які оплачені резидентом.
Порядок здійснення банками контролю за своєчасністю розрахунків по експортних і імпортних операціях клієнтів банку такий.
Для проведення експортних і імпортних операцій клієнтів банки при перерахуванні резидентом коштів на користь нерезидента або при надходженні від нерезидента до резидента вимагають від останнього (залежно від виду операції) копії:
•    договору з нерезидентом;
•    вантажної митної декларації (ВМД);
._   -.— -„„-  „^І^ч.^ци.іі  V^->1^'VV>
актів і інших документів, які підтверджують здійснення експорту (імпорту) продукції, виконання робіт (надання або отримання послуг), здійснення експорту прав інтелектуальної власності;
•    інших документів, необхідних банку для здійснення контролю за своєчасністю розрахунків по експортних і імпортних операціях його клієнтів.
Банк реєструє операції своїх клієнтів у спеціально заведених з цією метою журналах. Якщо резидент - клієнт банку здійснює авансовий платіж (попередня оплата), то банк фіксує в журналі найменування імпортера, постачальника продукції, країну постачальника, суму перерахованих коштів і дату перерахування, дату і номер договору, інформацію про отримані за цим договором резидента ліцензії, дату постачання продукції і вартість поставленої продукції.
У разі відвантаження резидентом продукції експортна операція фіксується банком в аналогічному журналі після
176

отримання реєстрів ВМД або надходження від нерезидента коштів на користь резидента, або коли резидент самостійно різними способами надасть банку інформацію про цю операцію (наприклад, надасть копію ліцензії) з одночасною вимогою від резидента копій договору, ВМД (якщо кошти, які надійшли від нерезидента, не є авансовим платежем або попередньою оплатою).
У разі експорту або імпорту послуг (робіт, прав інтелектуальної власності) банк фіксує в журналі найменування імпортера, експортера, країни контрагента-нерезидента, дату і номер договору, дату закінчення законодавче встановлених термінів розрахунків, інформацію про отримання за цим договором ліцензії, суму коштів і дату їх перерахування і отримання. Дату підписання акта або іншого документа, який свідчить про виконання робіт (надання послуг і т.п.), а також суму коштів, вказану в цьому акті (або іншому документі).
Якщо резидент закриває рахунок в одному банку і переходить на обслуговування в інший банк, то банк, клієнтом якого був резидент, надає банку, в якому резидент відкриває рахунок (якщо резидент попередив про це банк), протягом трьох банківських днів від дня закриття рахунка всю інформацію, що є про незавершені експортні та імпортні операції цього резидента. У разі відсутності в банку інформації про той банк, в який резидент перейшов на обслуговування, банк надає інформацію про цей факт податковим органам.
Валютний курс - це ціна грошової одиниці однієї країни, виражена в грошових одиницях іншої країни, при здійсненні операцій купівлі-продажу.
Валютні угоди - купівля і продаж платіжних документів в іноземній валюті з умовою платежу за кордоном.
Котирування - вартість одиниці однієї валюти, виражена через певну кількість іншої. Може бути:
•    пряма - вартість одиниці іноземної валюти, вираженої через певну кількість національної валюти; 1 П8В  = 5,54 ПАН; 1 ОМ    = 2,65 ПАН;
•    непряма - вартість одиниці національної валюти, вираженої через певну кількість іноземної валюти; 1 ПАН = 0,19 П8В; 1 ПАН = 5,05 КПК.
При проведенні валютообмінних операцій може бути використаний єдиний курс (якщо операція здійснюється на валютній біржі), або курс покупця і курс продавця (для позабіржового
777

ринку). Різниця між курсом покупки і продажу валюти на позабіржовому ринку називається спред:
курс покупки - 1 ІІ8В = 5,54 ПАН;
курс продажу - 1 П8Б = 5,65 ІІАН.
При проведенні валютообмінних операцій для клієнтів банки формують курси покупки і продажу, відмінні від міжбанківських котирувань. Різниця між міжбанківським валютним курсом і курсом для клієнта має назву маржі.
Розрахунки по експортно-імпортних операціях можуть здійснюватися як в доларах США, так і в інших валютах. У випадку, коли долар США не є національною валютою для обох сторін, що беруть участь в товарній угоді, переважають розрахунки в одній з національних валют. У цьому разі виникає необхідність проведення конвертування однієї валюти в іншу і визначення валютообмінного курсу. Усі валютні курси, що не включають в себе курс долара США, називаються крос-курсами, оскільки вони розраховуються через долар США для хеджування (страхування) валютних операцій при платежі в національних валютах.
Крос-курс - це співвідношення між двома валютами, яке випливає з їх курсу по відношенню до курсу третьої валюти.
І)ІІ8в/Ішк =25,00-25,50
ІТ8В/ПАН = 5,35 - 5,70
2) КПК/ІІ8В = 0,0392 - 0,04 ІІ8ВДІАН =5,40-5,70
3) КІШ/ПАН = 0,21 - 0,228
При проведенні валютообмінних операцій одним із показників, що характеризують операцію, є дата валютування.
Дата валютування - день, в який здійснюються розрахунки по тій або іншій валютній угоді. Міжнародні платежі не можуть здійснюватися в суботні, недільні, святкові або неробочі дні, тобто розрахунки повинні проводитися в робочий для обох країн день. Якщо таке неможливе, то датою валютування буде наступний робочий день.
Розрахунки по валютних операціях полягають в зарахуванні купленої (проданої) валюти на рахунок покупця (продавця). Залежно від дати валютування для однієї і тієї ж валюти на ринку формується декілька курсів. Основним є спот-курс.
Спот-курс (обмін на місці) - це ціна валюти однієї країни, виражена у валюті іншої країни, встановлена на момент укладання угоди, при умові обміну валютами банками-контрагентами на другий робочий день від дня укладення угоди. Залежно від

розташування учасників угоди, а також від режиму розрахунків по валютах можуть використовуватися інші терміни розрахунків по валютних операціях, відмінні від термінів при угодах спот. Найчастіше здійснюються операції з розрахунками в день укладення і операції з розрахунками на наступний робочий день після укладення.
Форвардною операцією називається така угода, при якій дана валюта продається або купується за умови постачання її на певну дату в майбутньому.
Форвардний контракт — двостороння угода, що засвідчує зобов'язання особи придбати (продати) базовий актив у певний час і на певних умовах у майбутньому, з фіксацією цін такого продажу при укладенні форвардного контракту.
Форвардний ринок має велике значення для промислових, торгових компаній, оскільки дозволяє їм визначити обсяг імпортних або експортних операцій в національній валюті до моменту платежу або до обміну отриманої валюти.
Валюта продається і купується на міжнародних валютних ринках. Валютами також торгують і в інших формах за допомогою «похідних інструментів», таких, як валютні свопи, опціони і ф'ючерси. Останні являють собою більш витончені, більш складні інструменти торгівлі іноземними валютами, які є похідними від операцій валютного і євровалютного ринків.
Операція своп - продаж іноземної валюти і супроводжуюча цю операцію угода викупити її в певний день у майбутньому або, навпаки, купівля валюти, що супроводжується зобов'язанням продати її на певну дату в майбутньому.
Ф'ючерсний контракт є стандартним документом, що засвідчує зобов'язання особи придбати (продати) базовий актив у певний час і на певних умовах у майбутньому, з фіксацією цін такого продажу на момент укладення зобов'язань сторонами контракту.
Опціон - стандартний документ, що засвідчує зобов'язання особи придбати (продати) базовий актив у певний час і на певних умовах у майбутньому, з фіксацією цін такого продажу при укладенні такого контракту або на час такого придбання за рішенням сторін контракту.
Уповноважені банки та інші фінансово-кредитні установи, які отримали генеральну ліцензію НБУ на здійснення операцій, пов'язаних з торгівлею іноземною валютою, мають право відкривати і реєструвати на території України пункти обміну іноземної валюти, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами-резидентами.

178
779

Купівля-продаж готівкової іноземної валюти за національну грошову одиницю України здійснюється за офіційним курсом НБУ з відхиленням не більше за 10% від офіційного курсу, включаючи комісійні винагороди. Національний банк України встановлює офіційний обмінний курс гривні до долара США як середньозважений курс між курсами по операціях уповноважених комерційних банків на міжбанківському валютному ринку, крім того, може враховуватися співвідношення попиту і пропозиції на іноземну валюту на валютному ринку України, стан міжнародних ринків іноземних валют і платіжного балансу країни, зміна обсягу валютних резервів НБУ і динаміки основних макроекономічних показників.
Обмінні пункти при здійсненні операцій купівлі і продажу готівкової іноземної валюти самостійно встановлюють курси валюти, дотримуючись різниці між курсами купівлі і продажу не більше за 10%. Курси купівлі і продажу готівкової інвалюти не підлягають зміні протягом робочого дня.
Уповноважені банки протягом дня можуть змінювати курси купівлі-продажу іноземних валют в операційних касах без обмежень. Також протягом операційного дня банку курс купівлі-продажу іноземних валют може змінюватися в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють більш ніж 8 годин (у 2-3 зміни), тільки за умови заміни касирів з початком роботи іншого касира на підставі наказу уповноваженого банку, кредитно-фінансової установи або агента уповноваженого банку.
Торгівля іноземною валютою на території України резидентами і нерезидентами здійснюється через уповноважені банки на міжбанківському валютному ринку України.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» діють певні порядок і умови торгівлі іноземною валютою.
Суб'єкти міжбанківського валютного ринку України (НБУ, уповноважені комерційні банки і фінансово-кредитні установи, валютні біржі) мають право купувати іноземну валюту для власних потреб (як в готівковій, так і в безготівковій формі) і за дорученнями клієнтів (резидентів і нерезидентів) з метою перерахування іноземної валюти за межі України у випадках, передбачених законодавством.
Усі валютні операції з іноземними валютами першої групи Класифікатора іноземних валют НБУ і операції по купівлі-продажу безготівкових інвалют за гривні за рахунок власних коштів уповноважених банків і фінансово-кредитних установ здійснюються

тільки на умовах «тод» (постачання валюти здійснюється сьогодні), «том» (постачання валюти наступного дня) або «спот» (постачання валюти через 2 дні), у тому числі дозволяється купівля для забезпечення роботи власних кас з метою виконання зобов'язань перед своїми клієнтами.
Основою для купівлі інвалюти на міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) при розрахунках з нерезидентами по торгових операціях є такі документи:
•    договір з нерезидентом;
•    вантажна митна декларація, якщо товар ввезений на територію України (ВМД при митному оформленні тимчасово ввезених товарів під зобов'язання про їх зворотний вивіз не є підставою для купівлі інвалюти);
•    акт здачі-прийому, акт виконаних робіт (наданих послуг);
•    документи, передбачені при документарній формі розрахунків (акредитив, інкасо);
•    довідка ДПА з інформацією про основний поточний рахунок резидента в гривнях і поточний рахунок в інвалюті.
Основою для купівлі інвалюти на МВРУ резидентами (юридичними і фізичними особами, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи) при здійсненні неторгових операцій є такі документи:
•    заяви з розрахунком витрат на відрядження, експлуатацію транспорту з наданням довідки від ДПА. з позначенням поточних рахунків резидента в національній і іноземній валюті;
•    документи, які мають силу договору і можуть використовуватися контрагентами для оплати участі в міжнародних виставках, конгресах, оплати за навчання, митних платежів і т.п.;
•    укладені трудові договори з нерезидентами;
•    рішення судів про сплату пенсій, штрафів та ін.;
•    угоди між пенсійними фондами про переказ за межі України пенсій в інвалюті;
•    угоди про оплату поштових переказів.
Основою для купівлі інвалюти на МВРУ постійними представництвами нерезидентів, які займаються підприємницькою діяльністю, і офіційними представництвами юридичних осіб-нере-зидентів при здійсненні неторгових операцій є такі документи:
•	заяви з розрахунком витрат на відрядження;
•	укладені трудові договори з нерезидентами;
•	заява на переказ іноземної валюти на рахунок нерезидента.

181
180

Основою для купівлі інвалюти на МВРУ фізичними особами-резидентами при здійсненні неторгових операцій є такі документи:
•    заява на переказ за кордон власних коштів з поточного рахунку в національній валюті і документи, які підтверджують виїзд з України фізичних осіб-резидентів на постійне місце проживання за кордоном;
•   документи, передбачені по переказу інвалюти за межі України за рахунок власних коштів фізичних осіб.
При здійсненні неторгових операцій фізичними особами-не-резидентами за рахунок коштів свого поточного рахунку в гривнях основою для купівлі інвалюти на МВРУ є заява на переказ за кордон інвалюти.
Основою для купівлі інвалюти на МВРУ з метою виконання зобов'язань по капітальних операціях і інших зобов'язань резидентів в інвалюті є такі документи:
•    кредитна угода, довідка з інформацією про стан погашення заборгованості по кредиту і ін.;
•    договір про інвестиційну діяльність, документи по фактичному внесенню інвестицій, копія рішення загальних зборів засновників про розподіл прибутку, копія декларації про прибутки підприємства, копія податкового звіту і декларація про прибуток з відмітками ДПА;
•    витяг з рахунка клієнта банку про надходження інвалюти і підтвердження її конвертації в гривні для придбання облігацій внутрішньої державної позики (ОВДП), довідка депозитарія НБУ або уповноваженого банку, довідка про сплату податку до бюджету, отриманого нерезидентом на території України;
•   депозитний договір, ощадна книжка, депозитний сертифікат;
•    усі види договорів про забезпечення виконання зобов'язань в іноземній валюті та інші договори.
Інвалюта, що була придбана у встановленому порядку через уповноважені банки і фінансово-кредитні установи на МВРУ, повинна бути використана резидентом протягом 5 робочих днів від моменту її зарахування на його поточний рахунок у вказаних в заяві на купівлю інвалюти цілях. Придбана інвалюта може бути перерахована резидентом для виконання своїх зобов'язань перед нерезидентами тільки з поточного рахунка в інвалюті. У разі порушення термінів придбана валюта продається уповноваженим банком протягом 5 робочих днів на МВРУ, при цьому позитивна курсова різниця надходить у держбюджет,

а від ємна — відноситься на результати господарської діяльності резидента.
Кошти в іноземній валюті, отримані юридичною особою-ре-зидентом або фізичною особою-резидентом, яка здійснює свою діяльність без створення юридичної особи, підлягають первинному зарахуванню на розподільний рахунок. Гривневий еквівалент проданої на МВРУ інвалюти у всіх випадках має бути зарахований на основний поточний рахунок власника коштів не пізніше двох банківських днів після надходження на кореспондентський рахунок відповідної суми в гривнях.
Суб'єкти МВРУ здійснюють операції по купівлі і продажу інвалют першої групи Класифікатора до 15-ї години поточного дня. Усі валютні кошти, що надійшли на рахунок резидента, спочатку зараховуються на його розподільний рахунок. Кошти, що підлягають продажу на міжбанківському валютному ринку без доручення клієнта (у тому числі і обов'язковий продаж), перераховуються для продажу протягом 5 днів з моменту зарахування коштів на кореспондентський рахунок або рахунок каси банку.
Гривневий еквівалент проданої на міжбанківському валютному ринку України іноземної валюти у всіх випадках зараховується на основний поточний рахунок клієнта в національній валюті не пізніше двох банківських днів після їх надходження на кореспондентський рахунок уповноваженого банку. Розмір обов'язкового продажу іноземної валюти часто змінюється залежно від економічної ситуації. У цей час 50% валютних надходжень підлягають обов'язковому продажу.
Обов'язковому продажу не підлягають кошти в іноземній валюті першої групи Класифікатора іноземних валют (згідно з Класифікатором до іноземних валют першої групи відносяться вільно конвертовані валюти країн, які без обмежень обмінюються на інші види валют, широко використовуються для здійснення платежів при міжнародних операціях і продаються на основних валютних ринках світу).
Вільні (відповідно до чинного законодавства) від обов'язкового продажу і продажу в повному обсязі кошти з розподільного рахунку мають бути перераховані уповноваженим банком на поточний рахунок клієнта без його доручення не пізніше п'яти банківських днів з моменту зарахування коштів на розподільний рахунок банку.
Умови вивозу іноземної валюти за межі України:
•    фізичні особи-резиденти, які виїжджають за кордон з метою туризму або в приватних цілях, можуть вивозити іноземну валюту

182
183

готівкою, знятою з валютного рахунку, на основі дозволу на вивіз інвалюти в сумі, що не перевищує 4000 доларів США, а також дорожні чеки та інші платіжні документи в сумі, що не перевищує 5000 доларів США, у тому числі дорожні чеки на суму не більше за 1000 доларів США без дозволу на вивіз іноземної валюти (або еквіваленти цих сум в іншій іноземній валюті); фізичні особи-нерезиденти, які виїжджають з України, можуть вивозити іноземну валюту готівкою, знятою з валютного рахунка, на основі дозволу на вивіз інвалюти в сумі, що не перевищує 1000 доларів СІЛА, а також дорожні чеки і інші платіжні документи в сумі, що не перевищує 5000 доларів США (або еквіваленти цих сум в іншій іноземній валюті);
фізичні особи-резиденти, які виїжджають за кордон на запрошення, на лікування або навчання за наявності візи можуть вивозити іноземну валюту в сумі не більше за 1000 доларів США (або еквівалента цієї суми в іншій іноземній валюті), отримавши дозвіл уповноваженого банку на вивіз купленої в цьому банку інвалюти;
фізичні особи-резиденти, які виїжджають з України на постійне місце проживання за кордон, можуть вивозити іноземну валюту готівкою або чеками на основі дозволу на вивіз інвалюти в сумі не більше за 4000 доларів США (або еквіваленти цих сум в іншій іноземній валюті).
Контрольні питання
1.   Поняття і характеристика валютних операцій.
2.    Суть торгових і неторгових операцій. Порядок здійснення комерційним банком контролю за торговими операціями в інвалюті (ек* спортно-імпортними).
3.    Поняття валютних курсів. Валютні котирування та їх види. Спред. Маржа.
4.   Крос-курс. Дата валютування. Угоди спот.
5.   Форвардні угоди. Своп. Фьючерси. Опціони.

Тема 26
Банківський аудит
Контроль і нагляд у банківській практиці являє собою комплекс заходів, спрямованих на забезпечення регулярного спостереження і періодичних перевірок фінансово-господарської діяльності й організації роботи банку і його установ.
Контроль і нагляд за операціями банків здійснюється в таких основних формах:
•	міждержавний контроль;
•	державний контроль;
•	установчий контроль (для пайових і акціонерних банків);
•	аудиторський контроль.
Аудит є формою незалежного, нейтрального контролю діяльності банків і інших кредитних установ.
Аудит банку - це визначення стану банку на підставі перевірки правильності складання й підтвердження вірогідності балансу, обліку доходів і збитків, аналізу стану обліку, відповідності обліку і дій банку вимогам чинного законодавства, дотримання
Види контролю
____І____ ___І___ ____І____ ___І____ Міждержавний | [Державний | | Аудиторський | | Установчий

Зовнішній аудит
	
	Внутрішній аудит
	
Міжнародні валютно-фінансові організації

Міжвідомчий
Позавідомчий
Внутрішньовідомчий

Регіональний

Рис. 26.1. Види контролю

184
185

принципу рівності прав акціонерів (учасників) при розподілі дивідендів, голосуванні, наданні прав на придбання нових акцій і підготовка висновків для надання інформації керівництву, акціонерам (учасникам) банку й іншим користувачам. Аудит існує у двох основних формах:
•    зовнішній аудит;
•    внутрішній аудит.
Зовнішній аудит банківської діяльності здійснюється на договірній платній основі спеціалізованими аудиторськими організаціями, що мають відповідну ліцензію Палати аудиторів України і договором з Національним банком, або фізичними особами - незалежними аудиторами, які також одержали ліцензію.
Видача ліцензій здійснюється за підсумками атестації (здачі іспиту). При атестації до аудиторів висуваються певні вимоги: вища освіта, певні знання з питань аудита й досвіду роботи не менш трьох років підряд на посадах аудитора, ревізора, бухгалтера, юриста, фінансиста або економіста.
Основними цілями зовнішніх аудиторських перевірок є:
•    підтвердження вірогідності банківської звітності;
•    підтвердження факту дотримання (недотримання) банком установлених нормативних і законодавчих вимог;
•    аналіз фінансово-господарської діяльності банку;
•    підготовка і видача офіційного висновку аудиторів, що складається з двох основних частин - констатуючої й рекомендаційної.
Для реалізації зазначених цілей аудитори перевіряють стан бух обліку і внутрішнього контролю, визначають відповідність фінансово-господарських операцій і вірогідність звітності. Відповідно до укладеного договору аудитор вправі надати банку різні послуги щодо аналізу фінансово-господарської діяльності, консультації і рекомендації з питань обліку, звітності й інвестицій і т.д. Основними напрямками роботи аудиторів при перевірці стану справ у банку є:
•    перевірка правових аспектів господарських і операційних договорів та іншої документації (гарантійних листів, зобов'язань, досьє і т.д.);
•    контроль правильності ведення справ, організації документо-обороту й роботи окремих підрозділів і органів управління (наявність і зміст положень про відділи, положень і протоколів засідань органів управління і т.д.);

•    перевірка умов укладання договорів, їх відповідності рішенням Правління (Кредитного комітету);
•    контроль правильності відображення бухгалтерських операцій, ведення балансового й позабалансового обліку;
•    контроль правильності складання і своєчасності надання установлених форм звітності, дотримання і розрахунків економічних нормативів, обов'язкових відрахувань у централізовані фонди;
•    контроль забезпечення кредиту;
•    контроль правильності здійснення операцій з векселями й іншими цінними паперами, включаючи правильність їх оформлення й перевірку підписів;
•    контроль за станом і використанням власних коштів банку, оплатою статутного фонду й роботою з пайовиками (акціонерами);
•    перевірка правильності витрат і надходження коштів, включаючи погашення сум основного боргу, нарахування й порядок сплати і комісійних і т.д., а також взаємин із податковими органами;
•    контроль за одержанням і роботою з документами для нагляду за дебіторами (балансом, рахунками прибутків і збитків, аудиторськими висновками, довідками і т.д.);
•    контроль за дотриманням інтересів, не обмеженням і рівністю прав акціонерів (пайовиків банку).
Керівництво банку і його працівники зобов'язані надати аудиторам усю необхідну документацію. Крім того, аудитор має право бути присутнім на засіданнях (зборах) органів управління банку; одержувати роз'яснення й уточнення з будь-якого питання перевірки у співробітників банку.
За результатами перевірки аудитори складають висновок, у якому дається оцінка стану обліку, внутрішнього контролю і вірогідності звітності банку, дотримання законодавства і правильності відносин із бюджетом, на підставі чого аудиторами приймається рішення про затвердження або відмовлення від затвердження річного бухгалтерського звіту банку. У випадку відмови від затвердження річної звітності банк зобов'язаний у місячний термін усунути відзначені недоліки і надати виправлений звіт на повторне затвердження.
Підставою для відмови аудиторів від підтвердження звітності можуть служити:
•	виявлення серйозних недоліків у роботі банку;
•	здійснення тиску на аудиторів;
•	відсутність підтверджуючої вірогідність звітності документації.

186
187

Аудитори несуть відповідальність за правильність наданих висновків і збереження таємниці інформації, отриманої у процесі перевірки. Відповідальність аудиторів конкретизується Палатою аудиторів, положенням (статутом), внутрішніми правилами аудиторської організації й умовами договорів із замовниками.
Внутрішній аудит банку - це незалежна оцінка системи внутрішнього контролю, встановленого в комерційному банку. Головну увагу внутрішнього аудита зосереджено на аналізі інформаційної системи, включаючи систему бухгалтерського обліку і супутніх видів контролю, вивченні фінансової й операційної інформації, дотриманні економічності й ефективності операцій.
Внутрішній аудит можна розглядати як систему заходів безпеки банку з метою збереження й досягнення конкретних результатів у діяльності банку. Він включає сукупність планів банку, методів і процедур, застосовуваних усередині нього для захисту активів, збільшення прибутку, забезпечення чіткого виконання вказівок керівництва банку.
Міжнародна практика виділяє два види внутрішнього аудита - операційний аудит і аудит узгодженості.
Операційний аудит трактується як перевірка будь-якої частини процедур і методів функціонування господарської системи з метою оцінки її продуктивності й ефективності, що завершується видачею рекомендацій керівництву щодо вдосконалення окремих операцій. Об'єктами операційного аудита можуть бути організаційна структура підприємства, маркетингова політика, технологічний процес, комп'ютеризація процесу управління й ін.
Аудит узгодженості визначається як оцінка дотримання господарською системою чи її складовими специфічних правил і процедур, установлених для персоналу підприємства керівною установою (вищою ланкою керування). Під час здійснення аудита узгодженості перевіряються виконання персоналом установлених обов'язків, дотримання умов контрактів або вимог законодавства. Для комерційних банків прикладом такого аудита може бути перевірка дотримання нормативних значень показників діяльності, визначених НБУ.
Таким чином, внутрішній аудит являє собою форму мене-джеріального, управлінського контролю, для здійснення якого в банку створюється спеціальний підрозділ - служба внутрішнього аудита.
Служба внутрішнього аудита - це самостійний структурний підрозділ комерційного банку, що створюється за рішенням вищого органу банку і, як правило, підпорядковується безпосередньо

Раді банку. Діяльність даного підрозділу організується за спеціальною програмою конфіденційного характеру.
Мета створення і діяльності служби внутрішнього аудита - мінімізація ризику в діяльності банку й максимізація прибутку.
Основними функціями даного підрозділу є:
•    контроль правильності реалізації підрозділами вказівок керівництва;
•    виявлення вузьких місць у діяльності банку і його окремих служб;
•    проведення спеціальних досліджень із доручення голови правління;
•    перевірка й гарантування безпеки збереження матеріальних і фінансових цінностей;
•    перевірка діяльності банківської мережі (філій, представництв) з метою забезпечення аналізу й оцінки внутрішнього контролю, політики, процедур банку, що стосуються адекватності, відповідності, ефективності й точності бухгалтерських даних і збереження активів банку;
•    надання рекомендацій структурним підрозділам банку в процесі планування, на стадії розробки й впровадження нових продуктів, процесів, систем;
•    контроль якості активів;
•    координація своєї діяльності з діями незалежних аудиторських фірм при проведенні зовнішнього аудита банку з метою забезпечення оптимальних умов, за яких аудиторські фірми можуть довіряти висновкам служби внутрішнього аудита для запобігання дублювання дій;
•    складання й надання висновків і звітів при проведенні перевірки.
Проведення внутрішнього аудита здійснюється на підставі погодженого з Радою банку і затвердженого Правлінням банку плану (графіка) проведення перевірок на поточний рік.
Для належного виконання вищенаведених функцій служби внутрішнього аудита керуються такими стандартами аудиторської перевірки:
•    незалежність (служба внутрішнього аудита банка має бути незалежною від діяльності підрозділів банку, який вона перевіряє);
•    професійна майстерність (високий професійний рівень досягається завдяки правильному підбору кадрів, необхідній кваліфікації, належному контролю за роботою внутрішніх аудиторів з боку Ради банку, Правління банку);
•    одержання компетентних доказів;

189
188

•    спосіб одержання доказів (аудиторський висновок має бути максимально точним і стислим при оцінці роботи підрозділів).
Проведення внутрішнього аудита включає такі етапи перевірки:
•    одержання повної інформації про підрозділ, який перевіряється, включаючи засоби контролю для оцінки внутрішнього ризику;
•    складання й виконання плану роботи, у якому повинні бути вказані мета і процедури перевірки;
•    оцінка й відображення доказів того, що твердження керівництва банку, викладені в бухгалтерській звітності і фінансових документах, є обґрунтованими і дають можливість досягти відповідних цілей;
•    складання аудитором звіту (аудиторського висновку), що, як правило, складається з двох частин: 1) констатуюча (завдання, обсяг внутрішнього аудита і застосовувані при його здійсненні методи); 2) рекомендаційна (висновки і рекомендації).
Перевірки служби внутрішнього аудита здійснюються за такими напрямками:
1.  Перевірка організації аналітичного й синтетичного обліку.
Основними формами аналітичного обліку в банку є картотеки документів, операційні журнали. Матеріали синтетичного бухгалтерського обліку — щоденні баланси (зведення оборотів і залишків), касові журнали, зведені картки, перевірочні й оборотні відомості.
2.  Банківська документація та її аудит.
Обов'язково перевіряється правильність оформлення грошово-розрахункових документів, що подаються, чітке заповнення всіх реквізитів у документах, відповідність суми прописом сумі, зазначеній у документах цифрами, наявність підписів відповідальних осіб клієнтів, які мають право розпоряджатися рахунком, і відбитка печатки клієнта.
3.  Особливої уваги з боку аудитора потребують меморіальні ордери. Цими документами оформляються операції по частковій оплаті клієнтських документів із поточних рахунків, включаючи часткове погашення позичок і т.д.
4.  Аудит касових операцій.
З особливою ретельністю перевіряються масові документи: заява на внесок готівки в каси банків, прибуткові касові ордери, прибуткові валютні ордери (прибуткові касові документи); чеки

на одержання готівки, видаткові касові ордери, видаткові валютні ордери (видаткові касові документи).
При здійсненні касових операцій слід дотримуватися правил документообороту, відповідно до яких готівка видається з каси банку тільки після списання сум із поточного рахунка клієнта, а зарахування грошей тільки після їх одержання банком. Метою аудита каси і касових операцій є перевірка дотримання комерційним банком банківського законодавства у сфері збереження, ведення й обліку операцій з готівкою. Слід оцінити технічну надійність сховища. Аудитор має перевірити, працюють касири банку тільки на цій посаді чи за сумісництвом; чи є зобов'язання касирів про індивідуальну матеріальну відповідальність; чи є в кожній операційній касі зразки підпису обліково-операційних працівників, які оформляють касові документи.
5. Аудит кредитної роботи.
Основними етапами такої перевірки є:
•    оцінка загального рівня постановки кредитної роботи в банку;
•    оцінка процедури розгляду й вирішення питань щодо надання позички;
•    оцінка практики здійснення кредитних операцій;
•    оцінка кредитної документації;
•   оцінка організації контролю кредитного підрозділу банку за виконанням кредитного договору;
•    оцінка кредитної справи клієнта.
Контрольні питання
1.   Основні форми банківського контролю й нагляду.
2.   Поняття банківського аудита.
3.   У чому відмінності зовнішнього банківського аудита від внутрішнього?
4.   У чому полягають особливості операційного аудита й аудита узгодженості?
5.   Що являє собою служба внутрішнього аудита? Основні завдання й функції служби.
6.    Основні етапи проведення внутрішнього аудита.
7.    Стандарти складання аудиторського висновку.
8.    Основні напрямки проведення аудита в комерційних банках України.

191
190

Тема 27
Організаиіино-правові основи митної діяльності
Правові основи митної діяльності
Закон України «Про митну справу в Україні» відповідно до Декларації про державний суверенітет України визначає правові основи організації митної справи в Україні, орієнтованої на формування спільного ринкового простору і митних союзів з іншими державами.
Україна як суверенна держава самостійно створює власну митну систему і здійснює митну справу, яка включає в себе встановлення порядку та організацію переміщення через митний кордон України товарів та інших предметів, обкладення митом, оформлення, здійснення контролю та інших заходів щодо реалізації митної політики в Україні з дотриманням визначених у міжнародних відносинах систем класифікації та кодування товарів, єдиної форми декларування експорту та імпорту товарів, митної інформації та інших загальноприйнятих міжнародною практикою норм і стандартів.
Територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також штучні острови, установки і споруди, що створюються у виключній морській економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, становлять єдину митну територію України.
Території спеціальних митних зон, розташованих в Україні, вважаються такими, що знаходяться поза межами митної території України, крім випадків, визначених законодавством України.
Митна справа є складовою зовнішньополітичної і зовнішньоекономічної діяльності України.
Засади митної справи, у тому числі розміри податків і зборів та умови митного обкладення, спеціальні митні зони і митні
192

режими на території України, перелік товарів, експорт, імпорт і транзит яких через територію України забороняється, визначаються виключно законодавчими актами України.
Регулювання митної справи в Україні здійснюється Законами України «Про митну справу в Україні», «Про зовнішньоекономічну діяльність», Митним кодексом України та іншими законодавчими актами.
Організаційні засади та здійснення митної справи в Україні визначає Митний кодекс України, який регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України. Кодекс спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, зростання зовнішньоекономічної діяльності на основі єдності митної території, мит і митних зборів, захисту прав та інтересів суб'єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
До компетенції митних органів України відносять такі функції:
1) захист економічних інтересів України;
2) контроль за додержанням законодавства України про митну справу;
3) забезпечення виконання зобов'язань, які випливають з міжнародних договорів України стосовно митної справи;
4) використання засобів митно-тарифного та позатарифного регулювання при переміщенні через митний кордон України товарів та інших предметів;
5) митного оформлення та оподаткування товарів та інших предметів, що переміщуються через митний кордон України;
6) комплексного контролю, разом з Національним банком України, за валютними операціями;
7) здійснення заходів щодо захисту інтересів споживачів товарів і додержання учасниками зовнішньоекономічних зв'язків державних інтересів на зовнішньому ринку з участю Міністерства зовнішньоекономічних зв'язків України;
8) створення сприятливих умов для прискорення товарообігу та товаре- і пасажиропотоку через митний кордон України;
9) боротьба з контрабандою та іншими порушеннями митних правил;
10) співробітництво з митними та іншими органами країн близького та дальнього зарубіжжя;
11) ведення митної статистики.
193

Принципи митного регулювання
Митне регулювання здійснюється на основі таких принципів:
1) виключної юрисдикції України на її митній території;
2) виключної компетенції митних органів України щодо здійснення митної справи;
3) законності;
4) єдиного порядку переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України;
5) системності;
6) ефективності;
7) додержання прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб;
8) гласності і прозорості.
Контрольні питання
1.   У чому полягають організаційні та правові основи митної діяльності?
2.	Назвіть складові єдиної митної території.
3.	Основні функції митних органів в Україні?
4.	Які принципи митного регулювання?

Тема 28
Порядок переміщення товарів і
транспортних засобів через
митний кордон України
Переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України здійснюється через пункти пропуску на митному кордоні України, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до міжнародних договорів України, укладених в установленому законодавством порядку.
Переміщення окремих видів товарів через митний кордон України може здійснюватися через спеціально визначені пункти пропуску на митному кордоні України. Перелік таких пунктів пропуску затверджується Кабінетом Міністрів України.
Ввезення в Україну, вивезення з України і транзит через її територію товарів окремих видів можуть заборонятися законами України.
Не можуть бути пропущені через митний кордон України товари:
1) заборонені до ввезення в Україну;
2) заборонені до вивезення з України;
3) заборонені до транзиту через митну територію України;
4) щодо яких не було здійснено митне оформлення;
5) які переміщуються через митний кордон України з порушенням вимог Митного кодексу та інших законів України.
До переміщення через митний кордон України у міжнародних поштових відправленнях забороняються культурні цінності.
Рішення митних органів щодо заборони або дозволу переміщення через митний кордон України конкретних товарів може бути оскаржено до суду.
У випадках, передбачених законодавством, на окремі товари можуть запроваджуватися обмеження у разі їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України здійснюється на підставі дозволів уповноважених органів державної влади, що виконують відповідні контрольні функції.

194
195

Дія вищевказаного пункту не поширюється на:
1) товари, сукупна вартість яких не перевищує суми, еквівалентної 200 євро;
2) предмети, які вивозяться (пересилаються) у зв'язку з виїздом за межі України на постійне місце проживання;
3) предмети, які входять до складу спадщини, оформленої в Україні на користь громадянина-нерезидента, за умови підтвердження складу спадщини органами, що вчиняють нотаріальні дії;
4) товари, які тимчасово вивозяться (пересилаються) за межі митної території України під письмове зобов'язання про їх зворотне ввезення;
5) товари, які були тимчасово ввезені на митну територію України під зобов'язання про їх зворотне вивезення, що підтверджується відповідними документами;
6) предмети, одержані громадянами-нерезидентами у вигляді призів і нагород за участь у змаганнях, конкурсах, фестивалях тощо, які проводяться на території України, що підтверджується відповідними документами;
7) предмети (майно) особистого користування, у тому числі предмети початкового облаштування, придбані в Україні громадянами-нерезидентами, які користуються пільгами згідно з міжнародними договорами України, укладеними в установленому законом порядку, що вивозяться (пересилаються) цими громадянами у зв'язку з їх остаточним виїздом за межі України;
8) товари, придбані громадянами-нерезидентами на території України, загальна вартість яких не перевищує суми іноземної валюти, ввезеної цими громадянами під час в'їзду в Україну, за умови подання відповідних документів;
9) предмети, призначені для особистого користування, що вивозяться (пересилаються) громадянами-нерезидентами у зв'язку з остаточним виїздом за межі України;
10) товари, що вивозяться громадянами-нерезидентами у зв'язку з остаточним виїздом за межі України, на суму, що не перевищує 80% доходу, одержаного за час роботи чи навчання в Україні, за умови подання відповідних документів.
Не допускається вивезення громадянами за межі митної території України незалежно від загальної вартості:
1) товарів, щодо яких відповідно до законодавства України засто
совуються заходи тарифного та нетарифного регулювання екс
порту;	^
2) товарів, на які встановлено державні дотації, крім предметів особистого користування;

3) товарів промислового призначення (обладнання, комплектуючих виробів, матеріалів тощо) згідно з переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Вивезення дорогоцінних металів, коштовного каміння та виробів з них, а також культурних цінностей з метою їх відчуження дозволяється у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Товари, які ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають оподаткуванню в порядку та на умовах, визначених законами України.
Дія вищевказаного пункту не поширюється на:
1) товари, сукупна вартість яких не перевищує суми, еквівалентної 200 євро;
2) предмети особистого користування, що тимчасово ввозяться (пересилаються) громадянами-нерезидентами на митну територію України під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення;
3) предмети, що ввозяться (пересилаються) у разі переселення громадян на постійне місце проживання в Україну;
4) товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами, які користуються пільгами згідно з міжнародними договорами України, укладеними в установленому законом порядку;
5) предмети, які ввозяться (пересилаються) громадянами і входять до складу спадщини, відкритої за межами митної території України на користь резидента, у разі підтвердження складу спадщини органами, що вчиняють нотаріальні дії у країні її відкриття. Зазначене підтвердження підлягає легалізації у консульських установах України, що діють у відповідній країні;
6) предмети, одержані громадянами-резидентами у вигляді нагород і призів на змаганнях, конкурсах, фестивалях за межами митної території України, за умови документального підтвердження факту нагородження;
7) товари, що були попередньо вивезені (переслані) громадянами за митний кордон України під письмове зобов'язання про їх зворотне ввезення і ввозяться (пересилаються) назад на митну територію України, за наявності відповідної вивізної митної декларації.
Контрольні питання
1.    Який порядок переміщення товарів і здійснення митного контролю в Україні?
2.    Основні форми митного контролю в Україні.
3.    Які особливості пропуску та визначення митної вартості товарів при вивозі (ввозі) їх фізичними особами?

198
199

Тема 29
Митні режими щодо товарів
і транспортних засобів, які
перемішуються через митний
кордон України
Відповідно до мети переміщення товарів через митний кордон України запроваджуються такі види митного режиму:
1) імпорт;
2) реімпорт;
3) експорт;
4) реекспорт;
5) транзит;
6) тимчасове ввезення (вивезення);
7) митний склад;
8) спеціальна митна зона;
9) магазин безмитної торгівлі;
10) переробка на митній території України;
11) переробка за межами митної території України;
12) знищення або руйнування;
13) відмова на користь держави.
Імпорт — митний режим, відповідно до якого товари ввозяться на митну територію України для вільного обігу без обмеження строку їх перебування на цій території та можуть використовуватися без будь-яких митних обмежень.
Ввезення товарів на митну територію України в режимі імпорту передбачає:
1) подання митному органу документів, що засвідчують підстави та умови ввезення товарів на митну територію України;
2) сплату податків і зборів, якими обкладаються товари під час ввезення на митну територію України відповідно до законодавства України;

3) дотримання вимог, передбачених законодавством, щодо заходів нетарифного регулювання та інших обмежень.
Реімпорт - митний режим, відповідно до якого товари, що походять з України та вивезені за межі митної території України згідно з митним режимом експорту, не пізніше ніж у встановлений законодавством строк ввозяться на митну територію України для вільного обігу на цій території.
Товари можуть переміщуватися через митний кордон України в митному режимі реімпорту, якщо вони:
1) походять з митної території України;
2) ввозяться на митну територію України не пізніше ніж через один рік після їх вивезення (експорту) за межі митної території України;
3) не використовувалися за межами України з метою одержання прибутку;
4) ввозяться у тому ж стані, в якому вони перебували на момент вивезення (експорту), крім змін внаслідок природного зношення або втрат за нормальних умов транспортування та зберігання, а також інших випадків, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оформлення митним органом товарів у режимі реімпорту можливе лише за умови, що товари, заявлені у режим реімпорту, можуть бути ідентифіковані як такі, що були раніше експортованими товарами.
У разі реімпорту товарів протягом одного року з дати їх експорту суми вивізного (експортного) мита, сплачені при їх експорті, повертаються власникам цих товарів або уповноваженим ними особам на підставі їх заяв. Повернення зазначених сум здійснюється за рахунок Державного бюджету України органами Державного казначейства України за поданням відповідних митних органів.
Особа, що переміщує товари в режимі реімпорту, сплачує суми,* одержані експортером як виплати або за рахунок інших пільг, наданих під час вивезення (експорту) цих товарів, а також проценти з цих сум, нараховані за обліковою ставкою Національного банку України.
Експорт — митний режим, відповідно до якого товари вивозяться за межі митної території України для вільного обігу без зобов'язання про їх повернення на цю територію та без встановлення умов їх використання за межами митної території України.

201
200

Вивезення товарів за межі митної території України в режимі експорту передбачає:
1) подання митному органу документів, що засвідчують підстави та умови вивезення товарів за межі митної території України;
2) сплату податків і зборів, встановлених на експорт товарів;
3) дотримання експортером вимог, передбачених законодавством.
Реекспорт - митний режим, відповідно до якого товари, що походять з інших країн, не пізніше ніж у встановлений законодавством строк з моменту їх ввезення на митну територію України вивозяться з цієї території в режимі експорту.
Товари, що походять з інших країн, можуть вивозитися за межі митної території України у режимі реекспорту, якщо:
1) митному органу подано дозвіл уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу чи органу, визначеного міжнародним договором України, укладеним в установленому законодавством порядку, на реекспорт товарів;
2) товари, що реекспортуються, перебувають у тому ж стані, в якому вони перебували на момент ввезення на митну територію України, крім змін внаслідок природного зношення або втрат за нормальних умов транспортування та зберігання;
3) товари, що реекспортуються, не використовувалися на території України з метою одержання прибутку;
4) товари, що реекспортуються, вивозяться не пізніше ніж через один рік з дня їх ввезення на митну територію України.
Транзит - митний режим, відповідно до якого товари і транспортні засоби переміщуються під митним контролем між двома митними органами або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання таких товарів і транспортних засобів на митній території України.
Товари, що переміщуються транзитом, повинні:
1) перебувати у незмінному стані, крім змін внаслідок природного зношення або втрат за нормальних умов транспортування та зберігання;
2) не використовуватися на території України ні з якою іншою метою, крім транзиту;
3) у випадках, визначених законодавством України, переміщуватися за наявності дозволу на транзит через територію України, який видається відповідними уповноваженими органами;
4) у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, переміщуватися встановленими маршрутами та шляхами;

5) бути доставленими до митного органу призначення у строк, що визначається відповідно до чинних в Україні нормативів на перевезення вантажів, виходячи з виду транспорту, маршруту, відстані до кінцевого пункту та інших умов перевезення.
Тимчасове ввезення (вивезення) - митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.
Переміщення товарів у режимі тимчасового ввезення (вивезення) передбачає:
1) подання митному органу документів на такі товари з обґрунтуванням підстав їх тимчасового ввезення на митну територію України (вивезення за межі митної території України);
2) надання митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, які тимчасово ввозяться (вивозяться), зобов'язання про їх зворотне вивезення (ввезення) у строки, що обумовлені метою тимчасового ввезення (вивезення), але не перевищують строків, встановлених законодавством;
3) подання митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, які тимчасово ввозяться (вивозяться), дозволу відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення (вивезення) товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством.
Дозвіл на тимчасове ввезення на митну територію України (тимчасове вивезення за межі митної території України) під зобов'язання про зворотне вивезення допускається щодо:
•   товарів, призначених для демонстрації або використання на виставках, ярмарках, конференціях або інших подібних заходах;
•   професійного обладнання, необхідного особам, які прибувають в Україну (виїжджають з України), для підготовки репортажів, здійснення записів або передач для засобів масової інформації або зйомки фільмів;
•    контейнерів, піддонів, упаковки, а також будь-яких інших товарів, що ввозяться (вивозяться) у зв'язку з якою-небудь комерційною операцією, але ввезення яких саме по собі не є комерційною операцією;
•    зразків товарів і предметів та рекламних фільмів за умови, що вони залишаються власністю особи, яка перебуває або проживає

203
202

за межами території тимчасового ввезення, і їх використання на території України не має комерційного характеру;
•    товарів, що ввозяться з освітніми, науковими чи культурними цілями, тобто наукового та навчального обладнання, обладнання для поліпшення дозвілля моряків, а також будь-яких інших товарів, що ввозяться в рамках навчальної, наукової або культурної діяльності;
•    особистих речей пасажирів і товарів, що ввозяться для спортивних цілей;
•    матеріалів для реклами та туризму;
•    транспортних засобів, що використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України.
Митний склад - митний режим, відповідно до якого ввезені з-за меж митної території України товари зберігаються під митним контролем без справляння податків і зборів і без застосування до них заходів нетарифного регулювання та інших обмежень у період зберігання, а товари, що вивозяться за межі митної території України, зберігаються під митним контролем після митного оформлення митними органами до фактичного їх вивезення за межі митної території України.
У режим митного складу можуть поміщатися будь-які товари, за винятком товарів, заборонених до ввезення в Україну, вивезення з України та транзиту через територію України, а також товарів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Товари, що можуть завдати шкоди іншим товарам або вимагають особливих умов зберігання, повинні зберігатися у спеціально обладнаних приміщеннях.
Спеціальна митна зона - це митний режим, відповідно до якого до товарів, що ввозяться на території відповідних типів спеціальних (вільних) економічних зон із-за меж митної території України, а також до товарів, які вивозяться з територій зазначених зон за межі митної території України, не застосовуються заходи тарифного і нетарифного регулювання, якщо інше не передбачено законодавством.
Спеціальними митними зонами є частини території України, на яких запроваджено митний режим спеціальної митної зони. Для цілей оподаткування товари, ввезені на території спеціальних митних зон, розглядаються як такі, що знаходяться за межами митної території України.
Спеціальні митні зони створюються відповідно до законодавства України про спеціальні (вільні) економічні зони шляхом

прийняття окремого закону для кожної спеціальної митної зони з визначенням її статусу, території, строку, на який вона створюється, та особливостей застосування законодавства України на її території.
Законодавством встановлюються вимоги щодо створення спеціальної митної зони, види товарів, дозволених до ввезення у таку зону, та характер операцій, що здійснюються з товарами у межах зони. У законодавстві також визначаються вимоги щодо організації роботи спеціальної митної зони та обов'язки органів управління зони по виконанню вимог митного законодавства під час здійснення митного контролю.
Магазин безмитної торгівлі - митний режим, відповідно до якого товари, а також супутні товарам роботи, не призначені для споживання на митній території України, знаходяться та реалізуються під митним контролем у пунктах пропуску на митному кордоні України, відкритих для міжнародного сполучення, інших зонах митного контролю, визначених митними органами України, без справляння мита, податків, установлених на експорт та імпорт таких товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання.
Товари, а також супутні товарам роботи в режимі магазину безмитної торгівлі реалізуються лише у спеціальних торговельних закладах (магазинах безмитної торгівлі).
Розташування магазинів безмитної торгівлі та умови реалізації в них товарів повинні виключати можливість безпосереднього ввезення цих товарів для споживання на митній території України.
Приміщення магазину безмитної торгівлі може включати в себе:
1) торговельний зал (зали), у тому числі бари та пункти громадського харчування;
2) допоміжні приміщення;
3) склад магазину.
Строк перебування товарів у режимі магазину безмитної торгівлі не може перевищувати трьох років з дня їх поміщення у цей режим. Після закінчення або впродовж зазначеного строку товари можуть бути заявлені митному органу:
1) для вільного обігу на митній території України;
2) для вільного обігу за межами митної території України;
3) для поміщення в режим митного складу;
4) для знищення під митним контролем.

204
205

Власники магазинів безмитної торгівлі можуть мати митні склади для зберігання та наступного постачання в магазини всіх видів товарів, у тому числі підакцизних.
Магазини безмитної торгівлі здійснюють торгівлю всіма видами продовольчих і непродовольчих товарів вітчизняного (на умовах експорту) та іноземного походження, крім товарів, які заборонені відповідно до законодавства до ввезення, вивезення та транзиту через територію України.
Порядок відкриття, ліквідації магазинів безмитної торгівлі, а також правила продажу ними товарів установлюються Кабінетом Міністрів України.
Власником магазину безмитної торгівлі може бути лише підприємство-резидент.
Переробка на митній території України - митний режим, відповідно до якого ввезені на митну територію України товари, що походять з інших країн, піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання, за умови вивезення за межі митної території України продуктів переробки відповідно до митного режиму експорту.
Кількість операцій щодо переробки товарів у митному режимі переробки на митній території України не обмежується.
Операції щодо переробки товарів можуть включати:
1) власне переробку товарів;
2) обробку товарів - монтаж, збирання, монтування та налагодження, унаслідок чого одержуються інші товари;
3) ремонт товарів, у тому числі відновлення та регулювання;
4) використання окремих товарів, які не є продуктами переробки, але сприяють чи полегшують процес виготовлення продуктів переробки, якщо самі вони при цьому повністю витрачаються.
Обмеження на окремі операції щодо переробки товарів, порядок виконання операцій щодо переробки товарів, включаючи можливість та умови використання українських товарів у процесі переробки, визначаються законодавством України.
Окремі операції з переробки товарів за дорученням підприєм-ства-резидента, якому видано дозвіл на переробку товарів на митній території України, та з дозволу митного органу можуть здійснюватися іншим підприємством. При цьому відповідальність перед митними органами за дотримання визначеного порядку переробки товарів несе підприємство, якому видано дозвіл на проведення операцій щодо переробки товарів на митній території України.

У разі якщо за умовами переробки товарів на митній території України передбачається виконання кількох операцій щодо їх переробки кількома підприємствами, кожне з підприємств, яке бере участь у процесі переробки, повинне одержати дозвіл митного органу на переробку товарів на митній території України.
Переміщення товарів між підприємствами, що беруть участь у їх переробці, здійснюється з дозволу і під контролем митних органів.
Строк переробки товарів на митній території України обчислюється починаючи з дня завершення митного оформлення митним органом товарів, що ввозяться для переробки.
Строк переробки товарів на митній території України встановлюється митним органом під час надання дозволу підприєм-ству-резиденту виходячи з тривалості процесу переробки товарів та розпорядження продукцією їх переробки, але, як правило, не може бути більшим ніж 90 днів.
Виходячи з технологічних особливостей переробки Кабінет Міністрів України за поданням відповідного міністерства або іншого центрального органу виконавчої влади може встановлювати інші строки переробки товарів.
Переробка за межами митної території України - митний режим, відповідно до якого товари, що перебувають у вільному обігу на митній території України, вивозяться без застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання з метою їх переробки за межами митної території України та наступного повернення в Україну.
Строк переробки товарів за межами митної території України обчислюється починаючи з дня завершення митного оформлення митним органом товарів, що вивозяться для переробки.
Строк переробки товарів за межами митної території України встановлюється митним органом під час видачі дозволу підприємству-резиденту виходячи з тривалості процесу переробки товарів, але, як правило, не може бути більшим ніж 90 днів.
Виходячи з технологічних особливостей переробки Кабінет Міністрів України за поданням відповідного міністерства або іншого центрального органу виконавчої влади може встановлювати інші строки переробки товарів.
Знищення або руйнування - митний режим, відповідно до якого товари, ввезені на митну територію України, знищуються під митним контролем чи приводяться у стан, який виключає їх використання, без справляння податків, установлених на імпорт, а також без застосування заходів нетарифного регулювання до товарів, що знищуються або руйнуються.

206
207

Знищення або руйнування товарів допускається з письмового дозволу митного органу, який надається за умови наявності дозволів інших органів державної влади, що здійснюють відповідно до їхньої компетенції контроль під час переміщення товарів через митний кордон України. Такий дозвіл митним органом не видається, якщо знищення товарів може завдати істотної шкоди навколишньому природному середовищу, а також в інших випадках, що визначаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи спільно з іншими органами державної влади, які здійснюють контроль під час переміщення товарів через митний кордон України.
Відмова на користь держави - митний режим, відповідно до якого власник відмовляється від товарів, що перебувають під митним контролем, без будь-яких умов на свою користь. У режимі відмови на користь держави на товари не нараховуються і не справляються додатки і збори, а також не застосовуються заходи нетарифного регулювання.
Відмова від товарів на користь держави допускається з дозволу митного органу, який видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України визначає перелік товарів, що не можуть бути поміщені у митний режим відмови на користь держави.
Контрольні питання
Розкрийте економічний зміст таких видів митних режимів:
1)	імпорт;
2)	експорт;
3)	реімпорт;
4)	реекспорт;
5)	транзит;
6)	тимчасове ввезення (вивезення) на митну територію України;
7)	митний склад;
8)	спеціальна митна зона;
9)	магазин безмитної торгівлі;
10)	переробка товарів на митній і за межами митної території Ук
	раїни;
11)	знищення або руйнування товарів на митній території України;
12)	відмова на користь держави.

Тема ЗО
Митна вартість товарів і методи її
визначення. Визначення країни
походження товару
Митна вартість товарів — це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України відповідно до законодавства.
Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення мають базуватися на достовірній, документально підтвердженій інформації, що подається у кількісному вираженні.
У разі потреби в підтвердженні заявленої декларантом митної вартості товарів декларант зобов'язаний на вимогу митного органу надати йому необхідні для цього відомості.
Митний орган має право прийняти рішення про неможливість використання вибраного декларантом методу митної оцінки.
У разі виникнення потреби в уточненні заявленої декларантом митної вартості товарів або у разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням надати йому товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори згідно з митною оцінкою цих товарів, здійсненою митним органом. Гарантією також може виступати простий вексель, виданий декларантом митному органу та авальований уповноваженим банком, або депозит у банку.
При наданні декларантом гарантії уповноваженого банку митний орган зобов'язаний випустити товари у вільний обіг. У випадку сплати декларантом податків і зборів згідно з митною оцінкою, зробленою митним органом, і прийняття остаточного рішення митним органом вищого рівня або судом щодо

208
209

застосування митної оцінки, зробленої декларантом, митний орган зобов'язаний відшкодувати декларанту суму надміру сплачених податків і зборів.
Термін дії гарантійних зобов'язань не може перевищувати ЗО календарних днів з моменту випуску товарів у вільний обіг.
Додаткові витрати, що виникли у декларанта в зв'язку з уточненням заявленої ним митної вартості або поданням митному органу додаткової інформації, несе декларант. При цьому збільшення строку митного оформлення товару, зумовлене проведенням митної оцінки, не може бути використане декларантом для одержання фактичної відстрочки у сплаті мита та інших податків і зборів.
Методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, та порядок їх застосування
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:
1) за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються;
2) за ціною угоди щодо ідентичних товарів;
3) за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів;
4) на основі віднімання вартості;
5) на основі додавання вартості;
6) резервний метод.
Основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.
Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із вищезазначених методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи віднімання та додавання вартості можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.
Митною вартістю за методом оцінки за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються, є ціна угоди, фактично сплачена, чи
ціна, яка підлягає сплаті за товари, які імпортуються за призна
ченням в Україну, на момент перетинання ними митного кордо
ну України.	*
Для визначення митної вартості товарів до ціни угоди при цьому додаються, якщо не були раніше до неї включені, такі витрати:
210

1) на доставку товарів до аеропорту, порту чи іншого місця ввезення товарів на митну територію України:
а) вартість транспортування;
б) на навантаження, вивантаження, перевантаження і перевалку товарів;
в) страхові суми;
2) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерські винагороди, за винятком комісійних за закупівлю товару;
б) вартість контейнерів та іншої багатооборотної тари, якщо відповідно до товарної номенклатури вони розглядаються як одне ціле з товарами, що оцінюються;
в) вартість пакування, включаючи вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних з пакуванням;
3) відповідна частина вартості таких товарів та послуг, які прямо чи побічно надаються покупцю безоплатно або за зниженою ціною для використання у зв'язку з виробництвом або продажем (відчуженням) на вивезення товарів, що оцінюються, якщо відповідна частина не була включена до заявленої ціни:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів та інших комплектуючих виробів, які є складовою частиною товарів, що оцінюються;
б) інструментів, штампів, форм та інших подібних предметів, використаних на виробництво товарів, що оцінюються;
в) матеріалів, витрачених на виробництво товарів, що оцінюються (мастильних матеріалів, палива тощо);
г) інженерної проробки, дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами митної території України і безпосередньо необхідних для виробництва товарів, що оцінюються;
4) ліцензійні та інші платежі за використання об'єктів права інтелектуальної власності, які покупець (імпортер) прямо чи побічно повинен сплатити як умову продажу (відчуження) товарів, що оцінюються;
5) відповідна частина прибутку від будь-якого подальшого перепродажу, передачі чи використання товарів, що оцінюються, на митній території України, яка прямо чи побічно йде на користь продавця.
Зазначений метод використовується для визначення митної вартості товарів, якщо:
1) немає обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання товарів, які оцінюються, за винятком тих, що:
211

а) вводяться або вимагаються законодавством;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) неістотно впливають на ціну товару;
2) продаж (відчуження) та ціна угоди не залежать від дотримання умов, вплив яких неможливо врахувати;
3) використані декларантом відомості підтверджені документально та є кількісно вираженими і достовірними;
4) жодна частина прибутку від будь-якого наступного перепродажу, реалізації чи використання товарів покупцем не буде надходити прямо чи побічно на користь продавця;
5) учасники угоди (експортер та імпортер) не є взаємозалежними особами, за винятком випадків, передбачених законодавством. При цьому особи вважаються взаємозалежними, якщо:
а) один з учасників угоди - фізична особа чи посадова особа одного з підприємств - учасників угоди є одночасно посадовою особою іншого підприємства — учасника угоди;
б) учасники угоди є співвласниками підприємства;
в) учасники угоди пов'язані трудовими відносинами;
г) один з учасників угоди володіє вкладом (паєм) чи акціями з правом голосу в статутному капіталі іншого учасника угоди, які становлять не менше п'яти відсотків статутного капіталу;
е) обидва учасники угоди перебувають під'прямим чи непрямим контролем третьої особи;
д) учасники угоди спільно, прямо чи непрямо контролюють третю особу;
ж) один з учасників угоди прямо чи непрямо контролює іншого учасника угоди;
з) учасники угоди - фізичні особи чи посадові особи підприємств - учасників угоди є родичами;
6) особи, асоційовані у бізнесі, з яких одна є виключним агентом, дистриб'ютором або єдиним концесіонером, вважаються взаємозалежними особами лише у разі, якщо підпадають під дію критеріїв, зазначених у пункті 5;
7) при торговельній угоді між взаємозалежними особами ціна угоди повинна прийматися для цілей митної оцінки, якщо митний орган вважає таку ціну прийнятною. Якщо митний орган вважає ціну угоди між взаємозалежними особами неприйнятною для цілей митної оцінки, він має повідомити декларантові причини, через які вважає таку ціну неприйнятною для цілей митної оцінки.
Для визначення митної вартості за методом оцінки за ціною угоди щодо ідентичних товарів за основу береться ціна угоди щодо ідентичних товарів.

При цьому під ідентичними розуміють товари, однакові за всіма ознаками з товарами, що оцінюються, у тому числі за такими, як:
а)	фізичні характеристики;
б)	якість і репутація на ринку;
в)	країна походження;
г)	виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають наведеним вище вимогам.
Ціна угоди щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари:
а) продані (відчужені) для ввезення на територію України;
б) ввезені одночасно з товарами, що оцінюються, або не раніше ніж за 90 днів до ввезення товарів, що оцінюються;
в)  ввезені приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах. Якщо ідентичні товари ввозилися в іншій кількості або на інших комерційних умовах, декларант повинен провести відповідне коригування їх ціни з урахуванням цих розбіжностей і документально підтвердити митному органу обґрунтованість ціни.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більше однієї ціни угоди щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості товарів, що імпортуються, застосовується найнижча з них.
Для визначення митної вартості за методом оцінки за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів за основу береться піна угоди щодо подібних (аналогічних) товарів, які ввозяться (імпортуються). При цьому під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому вони виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційне взаємозамінними.
Щоб визначити, чи є товари подібними (аналогічними), враховують такі ознаки:
1)	якість, наявність торговельної марки і репутація на ринку;
2)	країна походження;
3)	виробник.
Товари не вважаються ідентичними чи подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не були вироблені в тій же країні, Що і товари, які оцінюються.

213
212

Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, які оцінюються.
Товари не вважаються ідентичними чи подібними (аналогічними), якщо їх проектування, дослідно-конструкторські роботи, художнє оформлення, дизайн, ескізи, креслення, а також інші аналогічні роботи виконані в Україні.
Визначення митної вартості товарів за методом оцінки на основі віднімання вартості здійснюється у тому разі, якщо оцінювані, ідентичні чи подібні (аналогічні) товари продаватимуться (відчужуватимуться) на митній території України у незмінному стані.
Для визначення митної вартості товарів за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані, ідентичні чи подібні (аналогічні) товари продаються найбільшою партією на території України у час, максимально наближений до часу ввезення, але не пізніше ніж через 90 днів з дати ввезення товарів, що оцінюються, покупцю, який не є взаємозалежною з продавцем особою.
Від ціни одиниці товару віднімаються, якщо вони можуть бути виділені, такі компоненти:
1) витрати на виплату комісійних винагород, звичайні надбавки   | на прибуток та загальні витрати у зв'язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду;
2) суми ввізного (імпортного) мита, податків, зборів та інших пла
тежів, що підлягають сплаті в Україні у зв'язку з ввезенням
(імпортом) чи продажем (відчуженням) товарів;	:
3) звичайні витрати, понесені в Україні на навантаження, виватзд-ження, транспортування, страхування.
У разі відсутності випадків продажу (відчуження) оцінюваних, ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів у такому ж стані, в якому вони перебували на момент ввезення (імпорту), може використовуватися ціна одиниці товару, що пройшов переробку, з поправкою на додану вартість.
Для визначення митної вартості товарів за методом оцінки ;}| на основі додавання вартості за основу береться ціна товарів, д| розрахована шляхом додавання:
1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником у зв'язку ;| з виробництвом оцінюваних товарів;     ,
2) загальних витрат, характерних для продажу (відчуження) в; Україну з країни вивезення товарів того ж виду, у тому числі І

витрат на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування до місця перетинання митного кордону України, та інших витрат;
3) прибутку, що його звичайно одержує експортер у результаті поставки в Україну таких товарів.
Якщо митна вартість не може бути визначена шляхом послідовного використання вищевказаних методів або митний орган аргументовано вважає, що ці методи визначення митної вартості не можуть бути використані, митна вартість оцінюваних товарів визначається з урахуванням світової практики.
Визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу здійснюється на основі законодавства України і має відповідати принципам та положенням статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ) та Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ) 1994 року.
Для визначення митної вартості за резервним методом митний орган надає декларанту цінову інформацію, що є у його розпорядженні.
Для визначення митної вартості товарів за резервним методом не може використовуватися:
1) ціна товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
2) ціна товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
3) ціна товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
4) довільно встановлена чи достовірно не підтверджена. ціна товарів;
5) витрати на виробництво, що відрізняються від тих, які були визначені для розрахунків ціни ідентичних або подібних (аналогічних) товарів;
6) мінімальна митна вартість;
7) більша з двох альтернативних вартостей.
Митна вартість товарів, шо експортуються з України
Митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з України на підставі договору купівлі-продажу або міни, визначається на основі ціни, яку було фактично сплачено або яка підлягає сплаті за ці товари на момент перетинання митного кордону України.

215
214

До митної вартості товарів, що вивозяться (експортуються), також включаються фактичні витрати, якщо вони не були раніше до неї включені:
а)  на навантаження, вивантаження, перевантаження, транспортування та страхування до пункту перетинання митного кордону України;
б)  комісійні та брокерські винагороди;
в) ліцензійні та інші платежі за використання об'єктів права інтелектуальної власності, які покупець повинен прямо чи побічно здійснити як умову продажу (експорту) товарів, які оцінюються.
Митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з України на підставі договору, відмінного від договорів купівлі-про-дажу чи міни, визначається на основі ціни, підтвердженої комерційними, транспортними, банківськими, бухгалтерськими та іншими документами, що містять відомості про вартість товарів, які оцінюються, з урахуванням витрат на транспортування та страхування товарів до пункту перетинання митного кордону України.
У разі встановлення цінових обмежень під час вивезення (експорту) окремих товарів (індикативні ціни, граничні рівні цін, ціни, встановлені в результаті антидемпінгових розслідувань тощо) митна вартість таких товарів у разі вивезення (експорту) їх з України визначається з урахуванням положень, що визначають порядок застосування зазначених обмежень.
У разі вивезення (експорту) товарів, на які встановлено вивізне, антидемпінгове, компенсаційне чи спеціальні види мита, митна вартість декларується шляхом подання декларації митної вартості.
Основою для визначення митної вартості товарів є ціна угоди, яку фактично сплачено чи яка підлягає сплаті за ці товари, якщо на неї не вплинули такі фактори:
1) обмеження щодо прав продавця (експортера) на товари, що оцінюються, за винятком:
а) обмежень, встановлених законами;
б) обмежень, що істотно не впливають на ціну товарів;
2) залежність продажу (відчуження) та ціни угоди від дотримання умов, вплив яких неможливо врахувати;
3) відомості, використані декларантом для визначення митної вартості товарів, що не підтверджені документально або не є кількісно вираженими та достовірними;
4) учасники угоди (експортер та імпортер) є взаємозалежними особами, за винятком випадків, коли їхня взаємозалежність не

вплинула на ціну угоди, що повинно бути доведено декларантом. При цьому особи вважаються взаємозалежними, якщо має місце хоча б одна з таких умов:
а)  один з учасників угоди - фізична особа чи посадова особа одного з підприємств - учасників угоди є одночасно посадовою особою іншого підприємства — учасника угоди;
б) учасники угоди є співвласниками підприємства;
в) учасники угоди пов'язані трудовими відносинами;
г)  один з учасників угоди володіє вкладом (паєм) чи акціями з правом голосу в статутному капіталі іншого учасника угоди, які становлять не менше п'яти відсотків статутного капіталу;
д) обидва учасники угоди перебувають під прямим чи непрямим контролем третьої особи;
е)  учасники угоди спільно, прямо чи непрямо контролюють третю особу;
ж) один з учасників угоди прямо чи непрямо контролює іншого учасника угоди;
з)  учасники угоди - фізичні особи чи посадові особи підприємств - учасників угоди є родичами.
Визначення країни походження товару
Країна походження товару визначається з метою застосування тарифних та нетарифних заходів регулювання ввезення товару на митну територію України та вивезення товару з цієї території, а також забезпечення обліку товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Визначення країни походження товару здійснюється на основі принципів міжнародної практики.
Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці. При цьому під країною походження товару можуть розуміти групу країн, митні союзи країн, регіон чи частину країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Товарами, повністю виробленими у країні, вважаються:
1) корисні копалини, видобуті на її території, або в її територіальних водах, або на її континентальному шельфі і в морських надрах, якщо країна має виключне право на розробку цих надр;
2) рослинна продукція, вирощена та зібрана на її території;
3) живі тварини, що народилися і вирощені в цій країні;
4) продукція, одержана від тварин, вирощених у цій країні;
5) продукція мисливського, рибальського та морського промислів;
6) продукція морського промислу, видобута та (або) вироблена у

216
217

Світовому океані суднами цієї країни, а також суднами, орендо-' ваними (зафрахтованими) нею;
7) вторинна сировина та відходи, які є результатом виробничих та інших операцій, здійснених у країні;
8) продукція високих технологій, одержана у відкритому космосі на космічних кораблях, що належать цій країні чи орендуються нею.
Якщо у виробництві товару беруть участь дві або більше країн, походження товару визначається згідно з критерієм достатньої переробки.
Критерій достатньої переробки визначається:
1) правилом, яке потребує в результаті переробки товару зміни класифікаційного коду товару за Гармонізованою системою опису та кодування товарів на рівні будь-якого з перших чотирьох знаків;
2) або правилом адвалерної частки, яке полягає в зміні вартості товару в результаті його переробки, якщо при цьому додана вартість становить не менш як 50% вартості товару, одержаного в результаті переробки, або частка використаних матеріалів з іншої країни чи невідомого походження становить менш як 50% вартості товару, одержаного в результаті переробки;
3) або переліком виробничих та технологічних операцій, які хоч і не ведуть у результаті переробки товару до зміни його коду чи його вартості відповідно до правила адвалерної частки, але з дотриманням певних умов визнаються достатніми.
Перелік таких виробничих і технологічних операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі застосування правила адвалерної частки вартість товару, одержаного в результаті переробки в цій країні, визначається на базі ціни франко-завод виробника товару. Вартість складових цього товару, що походять з інших країн, визначається за їх митною вартістю, а тих складових, походження яких не визначено, - за встановленою ціною першого їх продажу в цій країні.
Не визнаються такими, що відповідають критерію достатньої переробки:
1) операції, пов'язані із забезпеченням збереження товарів під час зберігання чи транспортування;
2) операції щодо підготовки товарів до продажу та транспортування (роздрібнення партії, формування відправлень, сортування, перепакування);
3) прості складальні операції;	,
4) змішування товарів (компонентів) без надання одержаній продукції характеристик, що істотно відрізняють її від вихідних складових;

5) комбінація двох чи більше зазначених вище операцій;
6) забій тварин.
Для підтвердження походження товару митний орган у передбачених законодавством випадках має право вимагати подання сертифіката про походження такого товару.
Сертифікат про походження товару повинен однозначно свідчити про те, що зазначений товар походить з відповідної країни, і має містити:
1) письмову заяву експортера про країну походження товару;
2) письмове посвідчення компетентного органу країни вивезення, який видав сертифікат, про те, що наведені у сертифікаті відомості відповідають дійсності.
У визначенні країни походження товару не береться до уваги походження енергії, машин, обладнання та інструментів, що використовуються для його виробництва.
Контрольні питання
1.   Що таке митна вартість і які критерії її визначення?
2.   Які методи визначення митної вартості застосовуються для товарів, що імпортуються в Україну?
3.   Як визначається митна вартість товарів, що експортуються з України?
4.   У чому полягає необхідність визначення країни походження товару?

219
218

Тема 31
Митно-тарифне регулювання зовнішньоекономічної діяльності
Одним із головних напрямків правових основ організації митної справи є покладення на митні органи здійснення обов'язків по обкладенню митом товарів та інших предметів, які переміщуються через митний кордон України, що здійснюються відповідно до Закону України «Про митний тариф України».
Митний тариф — це систематизований перелік мит, якими обкладаються товари при імпорті чи експорті з даної країни.
Мито можна визначити як податок, стягнутий при перетинанні товаром митного кордону, що підвищує ціну імпортованих (чи експортованих) товарів і, отже, впливає на обсяг і структуру зовнішньої торгівлі країни.
Таким чином, митний тариф є одним з головних економічних регуляторів зовнішньої торгівлі, а саме:
а)  мита можуть служити захистом національних виробників від іноземної конкуренції (вітчизняні виробники можуть розширити свої продажі, тому що попит на вітчизняну продукцію буде зростати в результаті підвищення цін на імпортні товари. Крім того, вітчизняні виробники також можуть трохи підвищити ціни на свої товари і дістати додатковий прибуток);
б) стягнення мит являє собою важливе джерело надходження коштів у державний бюджет;
в) митні тарифи широко використовуються з метою поліпшення умов доступу національних товарів на іноземні ринки;
г)   ставки митних тарифів впливають на стан платіжного балансу країни.
Мито і митні збори належать Україні, якщо інше не випливає
з її договорів.	*
Класифікатор видів податків та зборів наведено в додатку 1. Митними органами до держаного бюджету перераховують
ся такі платежі:

1. Штрафи і конфіскати:
•   штрафи за порушення митних правил;
•   доходи від реалізації конфіскованих або прийнятих на зберігання предметів;
•   валюта конфіскована;
•   валюта конфіскована по закінченні строків зберігання;
•  доходи від реалізації цінностей;
•  національна валюта, заборонена до ввезення.
2. Мито:
•   ввізне мито, у тому числі:
-  на бензин моторний та важкі дистилятори по вантажно-митній декларації (ВМД);
-  ввізне мито, що нараховується по ВМД;
-  ввізне мито в неторговому обороті (з громадян);
-  мито за поштові відправлення;
•   вивізне мито;
•   вивізне мито в неторговому обороті з громадян;
•  митні збори за супроводження підакцизних товарів.
3.  Акцизний збір, у тому числі:
•  на бензин моторний та важкі дистилятори по ВМД;
•  акцизний збір, що нараховується по ВМД;
•   акцизний збір у неторговому обороті (з громадян).
4.  Податок на додану вартість:
•   податок на додану вартість з товарів, увезених на територію
України суб'єктами підприємницької діяльності; •   податок на додану вартість у неторговому обороті (з громадян).
5.  Збір за видачу ліцензій на відкриття митних ліцензійних складів. Митні збори, які перераховуються до Державної митної служби України:
•    за перебування товарів та інших предметів під митним контролем;
•    за митне оформлення товарів та інших предметів у зонах митного контролю на територіях і в приміщеннях підприємств, що зберігають такі товари та інші предмети, чи в позаробочий час, встановлений для митниці;
•    за відмову від замовлених послуг без завчасного попередження в письмовій формі;
•    за митне оформлення транспортного засобу індивідуального користування, якщо цей засіб використовується для перевезення товарів та інших предметів в обсягах, що підлягають обкладенню митом;

221
220

•    за видачу посвідчень на право реєстрації (перереєстрації) ввезених в Україну громадянами транспортних засобів (у тому числі ввезених тимчасово), а також номерних агрегатів, що підлягають реєстрації в органах Державної автомобільної інспекції;
•    за зберігання товарів та інших предметів на складах митниць;
•    за зберігання товарів та інших предметів, що підлягають обов'язковій передачі митниці для зберігання;
•    за митне оформлення товарів та інших предметів;
•    за митне оформлення тимчасово ввезеного (вивезеного) майна під зобов'язання про його зворотне вивезення (ввезення);
•    за митне оформлення товарів у разі транзиту;
•    за митне оформлення товарів у разі ввезення на митний ліцензійний склад;
•    за видачу підприємству свідоцтва про визначення його декларантом;
•    за продовження терміну дії (перереєстрації) свідоцтва про визначення його декларантом.
Порядок стягнення ввізного (імпортного) та вивізного (експортного) мита
Нарахування та справляння ввізного мита регламентуються Митним кодексом України, Законом України «Про митний тариф України», Декретом Кабінету Міністрів України «Про Єдиний митний тариф України» із змінами, внесеними Постановами уряду та законами України.
Закон України «Про митний тариф України» визначає порядок нарахування та справляння ввізного мита, види мит, які застосовуються при переміщенні товарів через митний кордон України, та порядок надання преференцій на товари.
Декретом Кабінету Міністрів «Про Єдиний митний тариф України» запроваджені ставки мит.
Ввізне мито справляється при здійсненні митного оформлення товарів та інших предметів, що ввозяться (імпортуються) за вантажною митною декларацією (ВМД) на митну територію України з метою вільного використання на цій території.
Платниками ввізного мита є суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності - юридичні особи та громадяни-підприємці відповідно до законодавства України.
Митне оформлення та пропуск товарів можуть здійснюватися лише після сплати ввізного мита, якщо інше не передбачено законодавством.
Ввізне мито справляється за ставками, встановленими чинним законодавством.
222

Відповідно до законодавства України ввізне мито є диференційованим.
До товарів, що походять з тих країн, які входять разом з Україною до митних союзів або утворюють з нею спеціальні митні зони, а також у разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами за участю України, застосовуються преференційні ставки Єдиного митного тарифу України.
До товарів, що походять з тих країн або економічних союзів, які користуються в Україні режимом найбільшого сприяння або національним режимом, застосовуються пільгові ставки Єдиного митного тарифу України (додаток 2).
При митному оформленні товарів, що ввозяться в Україну з тих країн, з якими укладено угоди про вільну торгівлю за умови виконання суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності всіх норм, установлених відповідними міжнародними угодами, застосовуються положення міжнародної угоди (додаток 3).
У разі невиконання правил, установлених відповідною угодою про вільну торгівлю, а також якщо товари входять до переліку винятків відповідної угоди про вільну торгівлю, до товарів із зазначених країн застосовуються пільгові ставки ввізного мита.
До товарів, що походять з тих країн, які не ввійшли до переліків країн, з якими укладено угоди про вільну торгівлю і торговельно-економічні угоди з наданням режиму найбільшого сприяння або національного режиму, а також до товарів, країна походження яких не встановлена, застосовуються повні ставки Єдиного митного тарифу України.
При встановлені в Україні на підставі міжурядових угод пільгових умов обкладення ввізним митом, у тому числі звільнення від обкладення митом товарів, що ввозяться та походять з країн, з якими укладено відповідні міжурядові угоди, порядок визначення країни походження здійснюється відповідно до законодавства України.
Згідно з Законом України «Про режим іноземного інвестування» звільняються від обкладення ввізним митом товари чи інші предмети, які ввозяться як внесок в статутний фонд підприємства з іноземними інвестиціями, а також товари, які ввозяться з метою інвестування виробництва.
Згідно з Законом України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» надаються пільги щодо сплати ввізного мита при ввезенні давальницької
223

сировини іноземного замовника, а також готової продукції, яка ввозиться на митну територію України і вироблена з давальницької сировини резидента, крім підакцизних товарів.
Згідно з Законом України «Про гуманітарну допомогу» надаються пільги по сплаті ввізного мита та інших митних платежів при ввезенні вантажів гуманітарної допомоги на митну територію України, після того як вони будуть визнані гуманітарною допомогою урядовою комісією.
Декретом Кабінету Міністрів «Про Єдиний митний тариф України» було також надано пільги по сплаті ввізного мита при ввезенні товарів у межах державного контракту та держзамовлення, при ввезенні товарів, які закуповуються за іноземний кредит під гарантію Кабінету Міністрів України, який надано ЄБРР для розвитку малого та середнього підприємництва, а також зменшення на 50% при ввезенні предметів дитячого асортименту. Основою нарахування ввізного мита є:
•    при застосуванні адвалерної ставки ввізного мита - митна
вартість товарів;
•    при застосуванні специфічної ставки ввізного мита - кількісні
показники товарів відповідно до одиниць виміру товарів або
кількісні характеристики товарів.
Законом України «Про митний тариф України» запроваджено також вивізне (експортне) мито.
На цей час вивізним митом обкладаються товари походженням з території України, визначені Законами України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» і «Про вивізне (експортне) мито на живу худобу та шкіряну сировину».
Базою оподаткування вивізним митом є митна вартість зазначених товарів.
Порядок справляння податку на додану вартість Державною митною службою України
Законом України «Про податок на додану вартість» Державній митній службі України було надано повноваження справляння податку на додану вартість з товарів при ввезенні їх на митну
територію України,
Платником податку на додану вартість (ПДВ) є:
•    особа, яка ввозить (пересилає) товари на митну територію України або отримує від нерезидента роботи (послуги) для їх використання
224

або споживання на митній території й країни, за винятком фізичних осіб, що не зареєстровані як платники податку, в разі коли такі фізичні особи ввозять (пересилають) товари (предмети);
•    особа, що здійснює на митній території України підприємницьку діяльність з торгівлі за готівкові кошти незалежно від обсягів продажу, за винятком фізичних осіб, що здійснюють торгівлю на умовах сплати ринкового збору в порядку, встановленому законодавством;
•    особа, що на митній території України надає послуги, пов'язані з транзитом пасажирів або вантажів через митну територію України.
Об'єктом оподаткування є такі операції:
•    продаж товарів (робіт, послуг) на митній території України, у тому числі операції з оплати вартості послуг за договорами оперативної оренди (лізингу) та операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення кредиторської заборгованості заставодавця;
•    ввезення (пересилання) товарів на митну територію України та отримання робіт (послуг), що надаються нерезидентами для їх використання або споживання на митній території України, у тому числі операції з ввезення (пересилання) майна за договорами оренди (лізингу), застави та іпотеки;
•    вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України та надання послуг (виконання робіт) для їх споживання за межами митної території України.
Базою оподаткування ПДВ для товарів, які ввозяться (пересилаються) на митну територію України платниками податку, є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетинання митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з ввезенням (пересиланням) таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів) за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законодавством України.
Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на момент виникнення податкових зобов'язань.
225

Для робіт (послуг), які виконуються (надаються) нерезидентами на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких робіт (послуг) з урахуванням акцизного збору, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну продажу робіт (послуг) згідно з законодавством України.
Об'єкти оподаткування за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких згідно з законодавством застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою 20%.
Податок додається до ціни товарів (робіт, послуг).
За бажанням імпортера сплату ПДВ можна відстрочити з наданням митним органам податкового векселя авізованого банком, з терміном відстрочки платежу на ЗО календарних днів. При митному оформленні підакцизних товарів, а також окремих товарів, визначених законодавством, відстрочення справляння ПДВ не дозволяється.
Порядок справляння акцизного збору
Акцизний збір - це непрямий податок зі споживачів окремих товарів, визначених законодавством як підакцизні, що стягується під час імпорту таких товарів на митну територію України.
Підакцизні товари, які імпортуються в Україну, обкладаються акцизним збором за ставками згідно з чинним законодавством.
Акцизний збір сплачується платниками податку одночасно зі сплатою мита та митних зборів. Моментом сплати акцизного збору є момент оформлення вантажної митної декларації з метою вільного використання підакцизних товарів на митній території України.
Об'єктами оподаткування акцизним збором є:
•    митна вартість товарів (продукції), які імпортуються (ввозяться, пересилаються) на митну територію України, у тому числі в межах бартерних (товарообмінних) операцій або без оплати їх вартості чи із частковою оплатою;
•    вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, виготовлених українськими виробниками на давальницьких умовах;
•    митна вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, які ввозяться на територію України, включаючи виготовлені за межами митної території України з давальницької сировини, ре-імпортовані, а також митна вартість продукції, яка повертається

на митну територію України Із зони митного контролю (магазинів безмитної торгівлі).
Сума акцизного збору, якщо ставка встановлена у відсотках до митної вартості, обчислюється за формулою
С.-В-А,
де   Са - сума акцизного збору, В - митна вартість, А - ставка акцизного збору.
Сума акцизного збору, якщо ставка встановлена в грошовому еквіваленті до фізичної одиниці виміру товару, обчислюється за формулою:
де   Са - сума акцизного збору, Н - кількість товару у фізичних одиницях виміру, визначених законодавством, А - ставка акцизного збору.
До об'єктів оподаткування акцизним збором не належать:
•    підакцизні товари, що експортуються за межі митної території України за іноземну валюту;
•    підакцизні товари, які розміщуються на митних ліцензійних складах, у магазинах безмитної торгівлі;
•    зразки підакцизних товарів, що тимчасово ввозяться на митну територію України з метою показу чи демонстрації на час проведення виставок, конкурсів, нарад, семінарів, ярмарків під зобов'язання організатора виставки про зворотне вивезення таких зразків і залишаються власністю іноземних юридичних осіб.
Товари, з яких не справляється акцизний збір:
•    підакцизні товари, що ввозяться в Україну підприємствами - виробниками підакцизних товарів безпосередньо для виготовлення таких товарів, за наявності довідки податкової інспекції (адміністрації) за місцезнаходженням цього підприємства, один примірник якої залишається митному органу, за формою, визначеною Державною податковою адміністрацією України;
•    легкові автомобілі спеціального призначення для інвалідів за наявності довідки органів соціального забезпечення про оплату ними вартості таких автомобілів;
•    легкові автомобілі спеціального призначення (швидка допомога, міліція тощо) згідно з переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України;
•    підакцизні товари, що переміщуються через митну територію України транзитом;

227
226

підакцизні товари, що ввозяться в Україну в режимі тимчасового ввезення під зобов'язання про зворотне вивезення; конфісковане, успадковане майно, власник якого невідомий, коштовності та інші цінності, які перейшли за правом успадкування у власність держави;
товари, що поставляються в Україну відповідно до положень Закону України «Про гуманітарну допомогу»; підакцизні товари, які ввозяться в Україну на виконання положень міжнародних угод за участю України, якщо відповідна угода передбачає звільнення від цього виду податку.

Тема 32
Заходи нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
на території України

Контрольні питання
1.    Розкрийте сутність і функції митного тарифу в зовнішньоекономічній діяльності.
2.    Які митні платежі перераховуються митними органами до державного бюджету України та до Державної митної служби України?
3.    Який основний порядок справляння ввізного мита?
4.    Який порядок справляння і нарахування податку на додану вартість і акцизного збору Державною митною службою України?

Основні принципи заходів нетарифного регулювання
Нетарифне регулювання - це один із заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України та законних інтересів суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності.
Одними з основних заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності є ліцензування і квотування товарів (робіт, послуг), реєстрація зовнішньоекономічних контрактів, а також дозволи міністерств та відомств на відповідні товари (роботи, послуги).
Товари та інші предмети, що переміщуються через митний кордон України, крім митного контролю, можуть підлягати санітарному, ветеринарному, фітосанітарному, радіологічному та екологічному контролю. Митне оформлення може бути завершено тільки по закінченні зазначених видів контролю.
На території нашої держави діє порядок встановлення і використання технічних, фармакологічних, санітарних, фітосанітар-них, ветеринарних та екологічних стандартів і вимог, згідно з якими дозволяється переміщення товарів, що за своїми характеристиками не порушують мінімальних умов відповідних стандартів і вимог. Такі стандарти та вимоги, а також процедури їх застосування не можуть використовуватися з метою створення нетарифних бар'єрів для здійснення зовнішньоекономічної діяльності суб'єктами такої діяльності. Органи державного управління, що за законами України уповноважені розробляти та запроваджувати зазначені стандарти та вимоги, повинні офіційно публікувати їх у загальнодоступних засобах інформації України.

228
229

Ліцензування і квотування зовнішньоекономічних
операцій
Ліцензія експортна (імпортна) - це належним чином оформлене право на експорт (імпорт) упродовж установленого терміну певних товарів або валютних коштів з метою інвестицій та кредитування (додаток 4).
Експортна (імпортна) квота - це граничний обсяг певної категорії товарів, який дозволено експортувати з території України (імпортувати на територію України) упродовж установленого терміну та який визначається в натуральних вартісних одиницях.
Ліцензування та квотування експорту й імпорту запроваджується Україною самостійно уповноваженими нею державними органами:
•    у разі різкого погіршення розрахункового балансу України, якщо негативне сальдо його перевищує на відповідну дату на 25% від загальної суми валютних вимог України;
•    у разі досягнення встановленого Верховною Радою України рівня зовнішньої заборгованості;
•    у разі значного порушення рівноваги з певних товарів на внутрішньому ринку України, особливо з сільськогосподарської продукції, продуктів харчової промисловості та промислових товарів народного споживання першочергової потреби;
•    при необхідності забезпечити певні пропорції між імпортною та вітчизняною сировиною у виробництві;
•    при необхідності здійснення заходів у відповідь на дискримінаційні дії інших держав;
•    відповідно до міжнародних товарних угод, які укладає або до яких приєднується Україна (запроваджується режим квотування);
•    при добровільному обмеженні експорту товарів у певну країну (запроваджується режим квотування).
В Україні запроваджуються такі види експортних (імпортних) ліцензій:
генеральна - відкритий дозвіл на експортні (імпортні) опе
рації з певного товару (товарів) та (або) з певною країною (гру
пою країн) упродовж періоду дії режиму ліцензування з цього
товару (товарів) (наприклад, експорт спирту, ліцензування якого
введено з 1994 р.);	£
разова (індивідуальна) - разовий дозвіл, що має іменний характер і видається для здійснення кожної окремої операції конкретним суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності на період

не менший, ніж той, що необхідний для здійснення експортної (імпортної) операції (наприклад, імпорт ветеринарних препаратів);
відкрита індивідуальна — дозвіл на експорт (імпорт) товару впродовж певного періоду часу (але не менше одного місяця) з визначенням його загального обсягу.
З кожного виду товару встановлюється лише один вид ліцензії.
Квотування здійснюється шляхом встановлення режиму видачі індивідуальних ліцензій, причому загальний обсяг експорту (імпорту) за ними не повинен перевищувати обсягу встановленої квоти. В Україні запроваджуються такі види експортних (імпортних) квот (контингентів):
глобальні — квоти, що встановлюються з товару (товарів) без зазначення конкретних країн (груп країн), куди товар (товари) експортується або з яких він (вони) імпортується;
групові — квоти, що встановлюються з товару (товарів) з визначенням групи країн, куди товар (товари) експортується або з яких він (вони) імпортується;
індивідуальні - квоти, що встановлюються з товару (товарів) з визначенням конкретної країни, куди товар (товари) експортується або з яких він (вони) імпортується.
З кожного виду товару встановлюється лише один вид квоти.
Рішення про запровадження режиму ліцензування та квотування експорту (імпорту) приймається Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства економіки України з визначенням списку конкретних товарів (робіт, послуг), що підпадають під режим ліцензування та квотування, і термінів дії цього режиму.
Ліцензії на експорт (імпорт) товарів видаються Міністерством економіки України (раніше видавалися Міністерством зовнішньоекономічних зв'язків та торгівлі України). На окремі групи товарів такі ліцензії видаються за погодженням із відповідними міністерствами або відомствами.
Ліцензування операцій по переміщенню валютних коштів між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності з метою інвестицій та (або) надання (одержання) кредитів здійснюється Національним банком України.
Інформація про перелік товарів та (або) країн, що підпадають під режим ліцензування та квотування, із зазначенням виду ліцензії або квоти з кожного товару (або з кожної групи товарів) доводиться до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності

231
230

шляхом опублікування її в офіційних загальнодоступних засобах інформації України, а також негайно доводиться до відома органів державного митного контролю України.
Ліцензії видаються на підставі заяв суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, складених за відповідною формою (додаток 5).
Порядок реєстрації окремих зовнішньоекономічних
договорів у Міністерстві зовнішньоекономічних зв'язків
і торгівлі України
В Україні запроваджений облік (реєстрація) окремих видів зовнішньоекономічних договорів, укладених суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності України всіх форм власності, предметом яких є:
•    товари, відносини з реекспорту яких регулюються чинним законодавством України та міжнародними договорами України;
•    товари походженням з України, щодо яких міжнародними договорами України передбачено добровільні обмеження експорту з метою запобігання демпінгу (наприклад, деякі текстильні вироби);
•    товари походженням з України, щодо яких здійснюються антидемпінгові процедури (наприклад, живі тварини, уран, аміак, труби і трубки із чорних металів);
•    товари походженням з України, імпорт яких до інших держав квотується, ліцензується відповідно до законодавства цих держав або нормативних актів економічних угруповань, митних союзів (наприклад, напівфабрикати із заліза та нелегованої сталі);
•    товари походженням з України, експорт яких здійснюється в рамках бартерних (товарообмінних) операцій чи операцій із зустрічною торгівлею (наприклад, живі тварини, карбамід, напівфабрикати із заліза та нелегованої сталі).
Переліки товарів, зазначених вище, визначаються Міністерством економіки України. Реєстрацію й облік зовнішньоекономічних договорів (контрактів) здійснюють Міністерство економіки України й уповноважені ним органи.
Митне оформлення зазначених вище товарів здійснюється лише за наявності картки реєстрації-обліку зовнішньоекономічного договору (контракту), яка видається у визначеному порядку.
Відповідно до Положення про порядок реєстрації окремих видів зовнішньоекономічних договорів (контрактів) для реєстрації зовнішньоекономічного договору (контракту) суб'єкт

зовнішньоекономічної діяльності України, який є стороною контракту, подає такі документи: інформаційну карту зовнішньоекономічного договору (контракту) за формою, встановленою Міністерством економіки України; оригінал зовнішньоекономічного договору (контракту) та його копію, завірену в установленому порядку керівником суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (у разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) підписаний фізичною особою, його копія засвідчується в установленому порядку); документ про оплату послуг за реєстрацію зовнішньоекономічного договору (контракту).
У разі коли суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності України, який звернувся за реєстрацією, доручає виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) іншому суб'єктові зовнішньоекономічної діяльності України, подається також оригінал договору доручення і його копія, завірена в порядку, передбаченому Положенням.
Оригінали зовнішньоекономічного договору (контракту) та договору доручення повертаються після розгляду матеріалів суб'єктові зовнішньоекономічної діяльності України, який звернувся за реєстрацією.
У разі потреби органи реєстрації можуть вимагати інші необхідні документи. Відповідальність за достовірність інформації, поданої в документах, пред'явлених для реєстрації, несе керівник суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності України або фізична особа, яка є таким суб'єктом.
Інформація, подана в документах, пред'явлених для реєстрації зовнішньоекономічного договору (контракту), не підлягає розголошенню. Розголошення такої інформації тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Орган реєстрації розглядає подані для реєстрації зовнішньоекономічного договору (контракту) документи впродовж 20 календарних днів, починаючи з дати звернення за реєстрацією.
За результатами розгляду орган реєстрації приймає рішення про реєстрацію зовнішньоекономічного договору (контракту) або про відмову в такій реєстрації.
Документом, що підтверджує реєстрацію зовнішньоекономічного договору (контракту), є картка реєстрації-обліку зовнішньоекономічного договору (контракту) (додаток 6, 7).
Картка реєстрації-обліку зовнішньоекономічного договору (контракту) видається суб'єкту зовнішньоекономічної діяльності України у двох примірниках. Перший примірник такої картки суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності залишає в митних

233
232

органах після митного оформлення відповідних товарів, другий залишається в суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності України.
У реєстрації зовнішньоекономічного договору (контракту) може бути відмовлено, якщо:
•    для реєстрації подано не всі документи;
•    умови зовнішньоекономічного договору (контракту) не відповідають законодавству України;
•    до суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності України, який звернувся за реєстрацією зовнішньоекономічного договору (контракту), застосовано санкції згідно зі ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» - індивідуальне ліцензування;
•    існує заборона з боку іноземних держав щодо ввезення на їх митну територію відповідних товарів походженням з України;
•    вичерпано імпортні квоти (контингенти), визначені іноземними державами, митними союзами на ввезення відповідних товарів походженням з України;
•    до іноземного контрагента суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності України застосовано режим індивідуального ліцензування згідно зі ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»;
•    є офіційна інформація щодо порушення суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності законодавства України.
Рішення про відмову в реєстрації зовнішньоекономічного договору (контракту) видається суб'єкту зовнішньоекономічної діяльності України, який звернувся за реєстрацією, і має містити підстави такої відмови.
Картка реєстрації-обліку зовнішньоекономічного договору (контракту) дійсна для митного оформлення товарів, які є предметом відповідного договору (контракту), до кінця поточного календарного року і втрачає чинність після здійснення митного оформлення товарів, що експортуються, в повному обсязі, передбаченому договором (контрактом).
Внесення змін і доповнень до картки реєстрації-обліку зовнішньоекономічного договору (контракту) не допускається.
Переоформлення картки реєстрації-обліку зовнішньоекономічного договору (контракту) здійснюється в порядку, передбаченому Положенням для реєстрації окремих видів зовнішньоекономічних договорів (контрактів).
Картка реєстрації-обліку зовнішньоекономічного договору, яку одержав суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності, додається до вантажної митної декларації і є підставою для митного

оформлення товарів, зазначених у цій обліковій картці. Номер і дата картки реєстрації-обліку зовнішньоекономічного договору зазначається в товаросупровідних документах і вантажній митній декларації. Переміщення товарів через митний кордон України здійснюється тільки через митниці, зазначені в картці реєстрації-обліку. Після закінчення терміну дії облікової картки пропуск товарів за нею припиняється.
Дозволи інших державних органів України
Санітарно-епідеміологічний контроль. Підприємства, установи, організації та громадяни можуть ввозити з-за кордону сировину, продукцію (вироби, обладнання, технологічні лінії тощо) і реалізовувати чи використовувати їх в Україні лише за наявності даних щодо їх безпечності для здоров'я населення, тобто висновку державної санітарно-гігієнічної експертизи (додаток 8). Результати такої експертизи відображуються в товаросупровідній документації у вигляді відповідних штампів, які проставляються органами державної санітарно-епідеміологічної служби.
Перелік товарів (предметів), які підлягають санітарно-епідеміологічному контролю, визначається державною санітарно-епідеміологічною службою України.
Митне оформлення вантажу у вільний обіг здійснюється за наявності на товаросупровідних документах штампу про те, що ввезення, реалізацію (використання) вантажу дозволено.
Стандартизація, метрологія і сертифікація. Правові й економічні основи системи стандартизації та сертифікації, організаційні форми функціонування на території України визначено Кабінетом Міністрів України.
Перелік окремих видів продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, визначається Держстандартом України.
Пропуск товарів та інших предметів, підконтрольних Державному комітету, здійснюється за наявності сертифіката відповідності встановленої форми (додаток 9) або свідоцтва про визнання (додаток 10).
Сертифікація імпортованих товарів в Україні як метод нетарифного регулювання спрямована на захист інтересів споживачів внутрішнього ринку, охорону навколишнього середовища і створює своєрідний бар'єр імпорту товарів, які за своїми властивостями і технічними характеристиками не відповідають національним стандартам.
Карантин рослин, фітосанітарний контроль. Загальні правові, організаційні та фінансово-економічні основи карантину

234
235

рослин, діяльність державних органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян, спрямовану на запобігання завезенню та поширенню відсутніх на території України небезпечних шкідників, хвороб рослин і бур'янів, визначено законодавством України.
Взагалі такий контроль поширюється на всі продукти рослинного походження.
Центральним спеціальним органом у галузі карантину рослин визначено Головну державну інспекцію з карантину рослин, а безпосередньо в пунктах пропуску на державному кордоні - пункти карантину рослин. Безпосереднє здійснення державного контролю з карантину рослин покладено на державних інспекторів з карантину рослин.
Карантинний дозвіл містить у собі інформацію про найменування організації, якій він виданий, країну, з якої буде ввезено рослинний вантаж, його найменування та якість, перелік речовин, рослин, хвороб, які не повинні міститись у рослинах, особливі вимоги, пункт пропуску на кордоні України, через який ввозитимуться вантажі, маршрут перевезення, заходи, які будуть застосовані при доставленні вантажу, дату видачі та термін дії, печатку установи, що видала сертифікат, та підпис керівника.
Загальні правові, організаційні та фінансово-економічні основи фітосанітарного контролю на державному кордоні України, спрямовані на охорону території України від проникнення з-за кордону карантинних та інших небезпечних шкідників, хвороб рослин, визначаються правилами фітосанітарного контролю на державному кордоні України Державною інспекцією з карантину рослин Мінсільгосппроду України.
Підставою для пропуску через митний кордон України вантажів є фітосанітарний сертифікат установленої форми (додаток 11).
Ветеринарний контроль. Загальні правові, організаційні та
фінансово-економічні основи ветеринарної медицини, вимоги
щодо ветеринарно-санітарної безпеки продуктів тваринництва
та охорони довкілля встановлено законодавством України, яке
визначає повноваження державних органів, права й обов'язки
підприємств, установ, організацій і громадян у сфері забезпечен
ня ветеринарного та епізоотичного благополуччя, карантину тва
рин, встановлює порядок здійснення державного ветеринарного
контролю.	
Пропуск через митний кордон України вантажів, підконтрольних службі ветеринарної медицини, дозволяється тільки

після проходження обов'язкового ветеринарного контролю. При цьому функції забезпечення цього контролю на державному кордоні покладено на регіональні служби державного ветеринарного контролю з підпорядкованими їм прикордонними пунктами ветеринарного контролю.
Взагалі такий контроль поширюється на всі продукти тваринного походження.
Положення про регіональну службу державного ветеринарного контролю на державному кордоні та транспорті Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства агропромислового комплексу України затверджено Кабінетом Міністрів України.
Підставою для пропуску через митний кордон України вантажів, підконтрольних державному ветеринарному контролю, є ветеринарне свідоцтво (додаток 12).
Екологічний контроль. Державна екологічна інспекція Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки здійснює екологічний контроль у пунктах пропуску через державний кордон транспортних засобів, у тому числі літаків, суден, військових кораблів; вантажів, які містять промислову сировину, відходи виробництва, хімічні сполуки, токсичні хімічні, радіоактивні та інші небезпечні для навколишнього природного середовища і здоров'я людей речовини, засоби захисту рослин, стимулятори їх росту, добрива; всіх видів риб, диких тварин і рослин, зоологічних, ботанічних, мінералогічних колекцій, мисливських трофеїв.
Перелік продукції, що може містити озоноруйнуючі речовини, експорт та імпорт яких підлягає ліцензуванню, визначається Кабінетом Міністрів України.
Митне оформлення продукції може бути завершене лише після закінчення екологічного контролю в пункті пропуску - проставлення штампа встановленого зразка на товаросупровідних документах, у разі відсутності зазначених відміток при митному оформленні вантажу видається дозвіл на ввезення Україну, у якому вказується повна назва та реквізити імпортера; код УКТ ЗЕД, назва продукції, маса, вид упаковки, маркування, спосіб транспортування; реквізити власника й одержувача вантажу; маршрут прямування через територію України; номер і дата видачі.
Гемологічний контроль. З метою посилення контролю за переміщенням дорогоцінного, напівдорогоцінного і декоративного каміння походженням з України створено Державний гемологічний центр Міністерства фінансів України, який веде

236
237

всі роботи, пов'язані з експортною оцінкою якісних і вартісних показників природного й штучного дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцін-ного і декоративного каміння. Підставою для переміщення вказаного вантажу є експертний висновок установленої форми на бланках суворої звітності.
Право виконання відповідних експертних робіт мають, крім штатних співробітників Державного гемологічного центру, також позаштатні акредитовані експерти.
Державний департамент з контролю за якістю, безпекою та виробництвом лікарських засобів і виробів медичного призначення. Лікарські засоби і вироби медичного призначення можуть ввозитися на митну територію України з метою застосування в медичній практиці за умови та після проведення державної експертизи якості і безпеки, а також за наявності документів і матеріалів, які стосуються якості і безпеки медичної техніки та виробів медичного призначення. За позитивними результатами експертизи видаються:
•    одноразовий дозвіл на ввезення без права реалізації та використання в медичній практиці (додаток 13)
•    свідоцтво про державну реєстрацію (додаток 14) - документ, що засвідчує факт державної реєстрації в Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення. Термін дії документа - 5 років. Свідоцтво про державну реєстрацію містить інформацію про те, що продукція (назва виробу, тип, вид, марка, код УКТ ЗЕД, країна походження, підприємство-виробник) зареєстрована в Україні, термін дії свідоцтва, дата реєстрації, кому видано свідоцтво (назва заявника, адреса, телефон), печатки та підпис керівника установи, що видав свідоцтво;
•    підтвердження про реєстрацію - на зареєстровані в Україні вироби, що імпортуються (додаток 15).
Перелік виробів медичного призначення, документів і матеріалів, які підлягають державній реєстрації, визначається Державним департаментом з контролю за якістю, безпекою та виробництвом лікарських засобів і виробів медичного призначення.
Харчові добавки, суміші харчових добавок (премікси), харчові добавки, які входять до складу харчових продуктів, можуть ввозитися та використовуватися на території України за умови та після проведення державної експертизи якості і безпеки зазначених виробів. За позитивними результатами експертизи видається свідоцтво про Державну реєстрацію, яке містить інформацію про те, що продукція (назва виробу, тип, вид, марка, код

УКТ ЗЕД, країна походження, підприємство-виробник) зареєстрована в Україні, зазначено термін дії свідоцтва, дату реєстрації, кому видано свідоцтво (назва заявника, адреса, телефон), проставлено печатки та підпис керівника установи, що видав свідоцтво. Вищеназваними законодавчими актами заборонено ввезення на територію України вантажів, підконтрольних вищевказаним державним службам, без здійснення встановлених видів
контролю.
Виходячи з цього митне оформлення вантажів, підконтрольних зазначеним службам, може бути завершено тільки в разі позитивних висновків цих служб.
Контрольні питання
Що являють собою заходи нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності?
Розкрийте поняття ліцензування та квотування зовнішньоекономічних операцій як заходів нетарифного регулювання. Який порядок реєстрації окремих зовнішньоекономічних договорів в Україні?
Що становлять собою санітарно-епідеміологічний, фітосанітарний, ветеринарний та інші види контролю при перетинанні митного кордону України?

239
238

ПРАКТИКУМ
(приклади, питання, відповіді)

Практичні задачі з питань банківської справи в Україні
1. Визначити річну ставку складних відсотків, якщо вкладена сума подвоюється через 8 років?
2. Вексель виданий на 10000 грн. Власник погасив його в банку 15 серпня по складній дисконтній ставці 10%, термін сплати по векселю - 15 жовтня наступного року. Скільки одержав власник?
3. Банк виплачує по внесках 10% річних (складних). Яка реальна прибутковість внесків у цьому банку, якщо відсотки нараховуються щокварталу?
4. Банк враховує вексель за 60 днів до терміну його оплати за простою дисконтною ставкою 6% річних. Яку складну дисконтну ставку слід установити, щоб дохід банку не змінився?
5. Банк нараховує векселі по складній дисконтній ставці 8% річних. Яка реальна прибутковість цієї операції?
6. Яку суму треба покласти в банк, що виплачує неперервні відсотки по ставці 7% річних, щоб через 10 років на рахунку було 5000 грн.?
7. Банк нараховує на вкладені гроші відсотки по ставці 6% річних (складних) чотири рази на рік. Яку річну процентну ставку необхідно установити при постійному нарахуванні відсотків, щоб доходи клієнтів не змінилися?
8. Банк нараховує векселі по складній дисконтній ставці 8% річних чотири рази на рік. Яка реальна прибутковість цієї операції?

Визначення ефективності використання фінансових
ресурсів комерційного банку (КБ)
(зразок розв'язання)
Існує вільна сума коштів у розмірі К грн. (табл.1). Протягом визначеного періоду (року) КБ може її використовувати для одержання доходу в такий спосіб:
1.  Дохід від кредитних операцій у національній валюті (не більш Е % від суми К).
1.1. Кредитні операції з НБУ.
1.2. Кредитні операції з філіями своєї системи.
1.3. Кредитні операції з юридичними особами (не більш Р% від суми, отриманої в п.1) згідно з табл.1.
2.  Дохід від операцій з цінними паперами (не менш С% від К).
2.1. Від операцій з авалювання векселів.
2.2. Від операцій з обліку векселів.
2.3. Від операцій з покупки ОВДЗ.
3.  Дохід від операцій у валюті (не менш Н% від К).
3.1. Покупка-продаж валюти.
3.2. Кредитування у ВКВ юридичних осіб згідно з табл. 1.
Кредити юридичним особам видаються під гарантію чи заставу (табл. 2). Сума гарантії чи застави повинна бути в N разів більше, ніж сума наданого кредиту.
Залежно від наданого кредиту і виду забезпечення КБ формує резерв (табл. 3), що повинний враховуватися при оптимальному розподілі грошових коштів.
Передбачається, що КБ у середньому за період купує ВКВ за ціною А грн. за 1$ ІІ8В, а продає по В грн. за 1 $ П8В.
Завдання. З урахуванням наявних даних скласти математичну модель одержання максимального доходу КБ по 3 основних напрямках; визначити найбільш вигідні операції, суми коштів по цих напрямках, резерв і величину отриманого доходу.
Примітка. Змінні К, Е, Р, О, Н, А, В та ін. (табл. 1) задаються залежно від первинних даних.
Хід розв'язання. Банк має вільні кошти, які можуть бути розподілені згідно з табл. 1.
Для отримання максимального доходу необхідно зробити розподіл коштів у сумі К = 140000 грн., а саме:
1) на кредитні операції у національній валюті - не більш ніж 77000грн.;

242
243

Таблиця 1.
Вхідні дані для розрахунку доходу
№
	Вхідні дані
	1
	
1.
	К, грн.
	140000
	
2.
	Е, %
	55
	
3.
	/=,%
	45
	
4.
	С,%
	25
	
5.
	Н,%
	15
	
6.
	А/
	2
	
7.
	А грн.
	5,15
	
8.
	Б, грн.
	5,35
	
9.
	Кредити НБУ, % річних
	22
	
10.
	Кредити філіям своєї системи, % річних
	24
	
11.
	Кредити юридичним особам, % річних
	41
	
12.
	Авалювання векселів, % комісійних від суми векселя
	23
	
13.
	Облік векселів, % дисконту від суми векселя
	22
	
14.
	Придбання ОВДЗ, % річних
	21
	
15.
	Кредитування з ВКВ юридичних осіб, % річних
	15
	
16.
	Вид забезпечення (табл. 2)
	Г8
	
Таблиця  2.
Процент вартості забезпечення, що приймається до розрахунку
резерву з урахуванням установчих коефіцієнтів залежно від
категорії кредитних операцій

Таблиця 3.
Спрямування
	Сума, грн.
	Сума доходу, грн.
	Резерв, грн.
	
1 . Кредитні операції з
	0
	0

фізичними особами

	
	
2. Кредитні операції з філіями
	42350,00
	10164,00

своєї системи

	
	
3. Кредити юридичним особам
	34650,00
	14206,50

у національній валюті:

	
	
- стандартні
	34650,00
	14206,50
	346,50
	
- під контролем
	0
	0
	0
	
- субстандартні
	0
	0
	0
	
- сумнівні
	0
	0
	0
	
- безнадійні
	0
	0
	0
	
4. Авалювання векселів
	41653,50
	9580,31

5. Облік векселів
	0
	0

6. Придбання ОВДЗ
	0
	0

7. Придбання-продаж валют
	21000,00
	4200,00

8. Кредитування у ВКВ
	0
	0

юридичних осіб:

	
	
- стандартні
	0
	0
	0
	
- під контролем
	0
	0
	0
	
- субстандартні
	0
	0
	0
	
- сумнівні
	0
	0
	0
	
- безнадійні
	0
	0
	0
	
9. Всього
	139653,50
	38150,81
	346,50

Класифіковані кредити
	Застава рухомого майна (%), Г8
	Рівень резерву (%) (ступінь ризику)
	
2
5
20
50
100
25 20 10 О О
Стандартний Під контролем Субстандартний Сумнівний Безнадійний
2) на операції з цінними паперами - не менш ніж 35000 грн.;
3) на операції у валюті - не менш ніж 15000 грн.
Залежно від кредиту та забезпечення КБ формує резерв за рахунок суми банківських коштів. Суму резерву можна знайти за допомогою формули:
Р = (3 - О • N • П) • С,

де   3 - сума заборгованості по кредиту; О - сума забезпечення; N - коефіцієнт перевищення суми застави (залога) понад сумою кредиту (табл. 1); П - відсоток вартості забезпечення, який береться до уваги (табл. 2); С - коефіцієнт резервування (табл. 2).
Якщо Р < 0, то резерв не нараховується.
Оптимальний розподіл ресурсів знаходиться за допомогою пакетів математичних програм (задача лінійного програмування). Цю задачу можна розв'язати, використовуючи М8 ОРТІСЕ, а саме електрону таблицю ЕХСЕЬ, надбудову ПОШУК РІШЕННЯ. Початкове рішення будемо брати нульовим, а остаточний розподіл ресурсів, який дає максимальний доход, поданий у табл. 3.

245
244

Тести перевірки знань з питань банківської справи
1. До банківської системи України належать:
а) поштово-ощадна система;
б) комерційні банки;
в) розрахункові (клірингові) центри;
г) емісійні банки;
д) комерційні й емісійні банки.
2. Яка з поданих банківських операцій не є активною операцією?
а) овердрафт;
б) випуск депозитного ощадного сертифіката;
в) факторинг;
г) форфейтинг;
д) жодної правильної відповіді.
3. Яка з форм безготівкових розрахунків передбачає наявність акцепту?
а) розрахунки з використанням платіжної вимоги;
б) розрахунки з використання платіжної вимоги-доручення;
в) розрахунки з використанням акредитива;
г) розрахунки з використанням чека;
д) розрахунки з використанням векселя.
4. До цілком стабільних банківських ресурсів належать:
а) депозити до запитання;
б) короткострокові депозити;
в) основний і додатковий капітали банку;
г) фінансові ресурси на рахунках клієнтів банку;
д) жодної правильної відповіді.
5. НБУ має статус емісійного, тому що:
а) випускає цінні папери;	*
б) випускає боргові зобов'язання держави;
в) має монопольне право на випуск грошей;

г)  реєструє емісію цінних паперів підприємств;
д) жодної правильної відповіді.
6. До позабалансових банківських зобов'язань належать:
а) депозити до запитання;
б) кореспондентський рахунок в інших КБ;
в) депозити на певний строк;
г) кредити НБУ;
д) жодної правильної відповіді.
7. Пасивні операції комерційних банків - це:
а) операції з форфетированизації коштів клієнта;
б)  операції з надання кредитів, обліку векселів;
в) операції з розміщення фінансових ресурсів банку;
г) операції з формування банківських ресурсів;
д) операції з розміщення облігацій і емісії акцій.
8. Банківська діяльність в Україні регулюється такими правовими документами:
а) Закон України «Про господарські товариства»;
б)  Закон України «Про підприємництво»;
в) Закон України «Про банки і банківську діяльність в Україні»;
г) Закон України «Про Національний банк України»;
д) усіма зазначеними законами одночасно.
9. Норматив миттєвої ліквідності - це:
а) капітал банку/банківські активи;
б)  високоліквідні активи/робочі активи;
в) усі активи банку/усі зобов'язання банку;
г)  великі кредитні ризики/капітал банку;
д) жодної правильної відповіді.
10. Які з фінансових структур завжди мають кореспондентський рахунок у НБУ?
а) фінансово-промислова група;
б) філія;
в) представництво;
г) банк;
д) усі перераховані об'єднання.
11. Які з зазначених цінних паперів не є борговими паперами?
а) векселі банку;
б) депозитні сертифікати банку;
в) акції банку;
г)  облігації банку;
д) казначейські зобов'язання.

246
247

12. Яка з зазначених організацій є агентом валютного контролю клієнта КБ?
а) Національний банк України;
б) банк, який обслуговує клієнта;
в) податкова адміністрація України;
г)  митна служба України;
д) контрольно-ревізійна служба України.
13. До високоліквідних активів належать:
а) враховані векселі;
б) кореспондентський рахунок у НБУ;
в) кредити фізичним особам;
г) залишки на лоро-рахунках;
д) основні кошти.
14. Учасниками банку можуть бути:
а) фізичні особи;
б) юридичні особи;
в) юридичні  і фізичні особи;
г) держава в особі Кабінету Міністрів України;
д) усі відповіді правильні.
15. Державна реєстрація банків здійснюється:
а) Міністерством фінансів України;
б) НБУ;
в) Кабінетом Міністрів України;
г)  Верховною Радою України;
д) усі відповіді правильні.
16. До нормативів, що характеризують можливість виконувати банком більшість економічних нормативів НБУ, належать:
а) нормативи ліквідності;
б) нормативи капіталу;
в) нормативи кредитного ризику;
г)  нормативи інвестування;
д) жодної правильної відповіді.
17. До нормативів, що характеризують здатність банку забезпечувати безперебійне виконання фінансових зобов'язань, належать:
а) нормативи ліквідності;
б) нормативи капіталу;
в) нормативи кредитного ризику;
г)  нормативи інвестування;	,
д) жодної правильної відповіді.	*

18. Які з названих положень, що чинні в Україні, належать до основних умов надання банківської ліцензії?
а) наявність бізнес-плану;
б) дозвіл місцевих органів влади;
в) відсутність у даному регіоні інших банків;
г)  наявність ліцензії на інший вид діяльності;
д) жодної правильної відповіді.
19. Якщо центральний банк підвищує дисконтну ставку, то темпи збільшення грошової маси:
а) збільшаться;
б)  знизяться;
в)  залишаться незмінними;
г)  не залежить від дисконтної ставки;
д) жодної правильної відповіді.
20. Як повинна змінитися норма обов'язкових   резервів, якщо потрібно збільшити масу грошей в обігу?
а)  збільшитися;
б) зменшитися;
в) залишитися незмінною;
г)  залишитися незмінною, але потрібно збільшити облікову ставку;
д) жодної правильної відповіді.
21. Пасиви КБ містять:
а)	власні кошти банку;
б)	залучені кошти юридичних осіб;
в)	залучені кошти фізичних осіб;
г)	позикові кошти інших банків;
д)	усі відповіді правильні.
22. Короткостроковий кредит, наданий у повному обсязі відразу після висновку кредитного договору, є:
а) факторинг;
б) ломбардним кредитом;
в) форфейтинг;
г)  лізинговим кредитом;
д) жодної правильної відповіді.
23. Хто визначає мінімальний розмір статутного фонду комерційного банку?
а)  НБУ;
б) збори акціонерів;
в) правління акціонерного банку;

248
249

г)  Кабінет Міністрів України;
д) жодної правильної відповіді.
24. З якою метою банки звертаються за міжбанківським кредитом?
а) для регулювання ліквідності;
б) для розширення своєї кредитної діяльності;
в) для покриття недостачі в кредитних ресурсах;
г) для надання кредиту іншим організаціям;
д) усі відповіді правильні.
25. На підставі яких документів касири банків видають готівку своїм клієнтам?
а) заява клієнта;
б) видатковий касовий ордер; грошовий чек;
в) прибутковий касовий ордер; грошовий чек;
г) видатковий касовий ордер; заява;
д) жодної правильної відповіді.
26. На підставі яких документів складається прогнозний розрахунок касових оборотів банку?
а) касові заявки клієнтів;
б) касові плани за попередній період;
в) касові плани на майбутній період;
г) звітність про касові обороти банку;
д) жодної правильної відповіді.
27. До процентних зобов'язань банку належать:
а) кредити юридичних осіб;
б) термінові депозити фізичних осіб;
в) дебіторська заборгованість;
г) відрахування в резерви і фонди;
д) усі відповіді правильні.
28. Установлення ліміту кредитування - це:
а) обмеження ризику;
б) збільшення ризику;
в) передача ризику позичальнику;
г) усі відповіді правильні;
д) жодної правильної відповіді.
29. Поряд з іншими позиціями власний капітал банку містить:
а) кошти бюджету і позабюджетних фондів України;
б) кошти до запитання юридичних осіб;    
в) кошти до запитання фізичних осіб;
г)  нерозподілений прибуток;
д) усі відповіді правильні.

30. До якого виду операцій належить одержання позички на міжбанківському ринку?
а) до активних;
б) до пасивних;
в) до активно-пасивних;
г) до послуг;
д) до інших операцій.
31. У якому документі відбиваються умови кредитної операції?
а) у гарантійному листі;
б) у банківській ліцензії;
в) у договорі застави;
г) у листі-доручення;
д) жодної правильної відповіді.
32. Резерв по кредитних операціях, що класифікуються як суб-стандартні, формується в розмірі:
а) 2% чистого кредитного ризику;
б) 5% чистого кредитного ризику;
в) 20% чистого кредитного ризику;
г)  50% чистого кредитного ризику;
д) 100% чистого кредитного ризику.

257
250

Практичні задачі з питань митного регулювання в Україні
Приклад № 1 (Імпорт)
Продавець - ТОВ «Стекло - Центр»(м. Брянськ) - здійснює поставку товару - салака натуральна з добавленням олії, 190 г., по ціні - 2,40 руб. РФ в кількості 35000 банок на суму 84000,00 руб. РФ покупцю - ТОВ «Самоцвіт »(м. Новгород-Сіверський) -на умовах поставки ГСА (м. Брянськ, Росія) згідно з правилами «ШКОТЕРМС-2000».
Вага брутто - 7500 кг. Вага нетто - 6650 кг. Технічна вага -7000 кг. Транспортні витрати при використанні автомобільного транспорту при перевезенні вантажу по маршруту від м. Брянськ до кордону України - 3000,00 грн.
Виклик інспектора в робочий час становить - 2 години.
Митна вартість товару - 0,09$ США/банку. Ставка мита за кодом УКТ ЗЕД (1604199800) - 20%, але не менше 0,2 євро/кг.
Курс $ США по відношенню до гривні в день митного оформлення, встановлений НБУ, - 5,3330 грн./дол. США. Курс євро -6,299873 грн./євро. Курс руб. РФ - 0,17448 грн./руб. РФ. Валюта розрахунку по контракту - руб. РФ.
Провести митне оформлення даного товару і здійснити нарахування митних платежів та зборів згідно з чинним законодавством.
Розв'язання
Для митного оформлення товару декларант разом із декларацією подає такі товаросупровідні документи:
1) договір на поставку товару;
2) комерційний інвойс (рахунок-фактуру);
3) сертифікат відповідності;
4) ветеринарне свідоцтво;	^
5) якісне посвідчення;
6) сертифікат про походження товару;

7) міжнародну транспортну накладну (СМЯ.) та інші матеріали, які можуть бути використані для підтвердження відомостей щодо митної вартості заявлених у ВМД (вантажній митній декларації);
8) довідку-розрахунок митної вартості (подається в митницю одночасно з ВМД для зазначеного товару та використовується для перевірки правильності заявленої митної вартості й формування бази даних цінової інформації Держмитслужби України). Довідка-розрахунок митної вартості заповнюється декларантом та засвідчується печаткою організації-декларанта.
Отже, маючи повний пакет документів, необхідний для проведення митного оформлення, можна здійснити нарахування митних платежів та зборів.
1. Фактурна вартість товару (гр. 42 ВМД):
35000 шт. • 2,40 руб. РФ = 84000,00 руб. РФ • 0,17448 = = 14656,32 грн.
2. Загальна фактурна вартість (гр. 22 ВМД) в даному випадку буде дорівнювати фактурній вартості тому, що кількість товарів за умовою задачі - один.
3. Митна вартість товару (гр. 45 ВМД): 35000 шт. • 0,09$ США/банку • 5,3330 = 16798,95 грн. 4. Загальна митна вартість товару (гр. 12 ВМД): 16798,95 грн. + 3000,00 грн. = 19798,95 грн.
(згідно з правилами «Інкормтермс - 2000» на умовах поставки ГСА транспортні витрати додаються до митної вартості).
5. Митні збори = загальна митна вартість (гр. 12 ВМД) • • 0,2% (ПКМУ від 27.01.97 р. № 65 «Про ставки митних зборів», наказ Держмитслужби України від 23.06.98 р. № 363 «Про затвердження Порядку справляння митних зборів, які нараховуються за ВМД»):
010 = 19798,95 грн. • 0,2% = 39,60 грн. 003 = 2 год. • 20$ США = 213,32 грн.
(003, 010 - шифр митних зборів згідно з наказом ДМСУ від 18.04.02 р. № 207 «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про Порядок заповнення ВМД та до класифікаторів»).

253
252

УНІФІКОВАНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ ДОКУМЕНТ (УАД)
	1 . Тип декларації                          А.
	
1
	2. Відправник / Експортер ТОВ "Стекло-центр" Брянськ,
Реєстр №
	№ Росія
	ЇМ             | 40            |

	
	
	3. Додатковий аркуш
1     |     1
	4. Відванта-жувальні специфікації

П Р Й
м І Р н й к
д л я
м й
;>
й
ц
І

	

	

	
	5. Всього найменувань 1
	6. Кількість         7. Довідковий номер місць товарів

	8. Одержувач / Імпортер                    № ТОВ "Самоцвіти" Чернігів, Україна
	9. Особа, відповідальна за   І № фінансове врегулювання

	Реєстр №
	
	10. Країна 1-го призначення
	1 1 . Торговельна країна
	12. Загальна митна   13. вартість 19798,95

	14. Декларант / Представник Реєстр №
	№ від
	15. Країна відправлення Росія
	15а. Код країни 17а. Код країни відправлення    призначення

	
	
	16. Країна походження
	17. Країна призначення

	и.18. Транспортний засіб відправлення                19. Контейнер Автомобілі                               |
	20. Умови поставки РСА-Брянськ І                                                                          І

	21 . Транспортний засіб на кордоні Автомобілі
	І
	22. Валюта та загальна фактурна вартість 810          {14656,32
	23. Курс валюти 24. Характер угоди 0,17448              041 1       1 810

	25. Види               26. Види транспорту на      транспорту в кордоні                 межах країни
І                          І
	27.Місце завантаження/ розвантаження
І
	28. Фінансові та банківські відомості
	
1
	29. Митниця на кордоні
	ЗО. Місце огляду товару

/Іаркування та кількість - номери контейнерів - опис
. Код країни |35. Вага брутто (кг)136. Преференція
походження
065/000/000
Сонсерви рибні: Салака натуральна з добавленням олії, 190 г (нетто), технічна вага - 200 грамів.

7500
'. Процедура 138. Вага нетто (кг) ІЗ!

декларація/попередній документ
44. Додаткова інформація /подані документи
41. Додаткова одиниця виміру
7. Нарахування мита та митних платежів
•ч»
В. Подробиу
010-39,60
003-213,32    028-3359,79
Всього: 3612,71
ата-39,60 003 -II
"сплачено", дата,
51. Митниця
країни
транзиту
53. Митниця в країні призначення Місце і дата
. Гарантія недійсна для О. Завершення митного контролю
14-4010-Договір 5-6020 - Сертифікат відповідності
і-6020 - Ветеринарне свідоцтво
І-6020 - Якісне посвідчення
і-6860 - Сертифікат про проходження товару
0,2"/ 201150 0,2 євро 20%
19798,95 2
7000 кг 16798,95
010 003 020у 028
213,32
8819,82
3359,79
представлений місце і дата
'-7050 - МУВТ від 24.06.93 року

42. Фактурна вартість товару
14656,32
45.Митна вартість 1679,95

6. Мито (Закони України від 05.02.92 р. № 2097-ХП «Про Єдиний митний тариф України», від 05.04.2001 р. № 2371-ІП «Про митний тариф України»):
020у = 7000 кг - 0,2 євро • 6,299873 = 8819,82 грн. У рамках діючих міждержавних Угод про вільну торгівлю (країни Балтії та СНД (крім Таджикистану)) можливе звільнення від сплати мита при імпорті товарів. Таке звільнення здійснюється при дотриманні умов, що встановлені кожною окремою угодою. Як правило, це наявність правильно оформленого сертифіката про походження товару, виконання правил «прямого відвантаження» та «безпосередньої закупівлі». Звільнення від сплати мита здійснюється за умови виконання всіх умов, що перелічені у відповідній Угоді про вільну торгівлю від 24.06.93 р.
Отже, в даному випадку мито нараховується за ВМД, але не сплачується суб'єктом ЗЕД, тобто надаємо йому преференцію. А спосіб платежу в гр. 47 ВМД буде задекларовано 06 (умовно). 7. ПДВ (Закон України від 03.04.97 р. № 168/97 - ВР «Про податок на додану вартість») = митна вартість товару (гр. 45 ВМД) • 20 %:
028 = 16798,95 грн. • 20 % = 3359,79 грн. Таким чином, всього нарахованих митних платежів і зборів при митному оформленні товару - салаки натуральної з добавленням олії, 190 г за кодом УКТ ЗЕД (1604199800) - становить у сумі 3612,71 грн.: 003 = 213,32 грн. 010 = 39,60 грн. 028 - 3359,79 грн.

Приклад № 2 (Імпорт)
Українська компанія ТОВ «Веста» уклала договір з німецькою фірмою «ОСР» С-гпЬН на поставку із Німеччини чорнил для заправки картриджів для струминних принтерів на суму 6990,10 дол. США. Згідно з контрактом, поставка здійснюється однією партією товару на умовах ГСА м. Міттелбах (Німеччина) відповідно до правил «Інкотермс - 2000». Транспортування вантажу здійснюється автомобільним транспортом із застосуванням книжки МДП (міжнародний документ перевезення). Вага брутто товару - 6917 кг, нетто - 6249 кг. На день оформлення Кнб = = 5,332800 грн. за 1 дол. США. Вартість транспортування -2450,00 грн.
Провести митне оформлення вищезазначеного товару і нарахувати необхідні митні платежі і збори.
Розв'язання
Для митного оформлення даної партії товару декларант разом із декларацією подає такі документи:
1) контракт на поставку товару;
2) комерційний інвойс (рахунок-фактура);
3) міжнародну транспортну накладну (СМЕ);
4) пакувальний лист;
5) сертифікат походження товарів;
6) калькуляцію транспортних витрат до кордону України;
7) книжку МДП.
Маючи необхідну документацію, можна здійснити нарахування фактурної і митної вартості товару.
1. Фактурна вартість (гр. 42 ВМД):
С?       — С    ' К , ,
факт.	те           нбу
де   СШв - вартість товару згідно з інвойсом. У нашому випадку С.нв — = 6990,10 дол. США; Кнбу - офіційний курс долара по відношенню до гривні в день митного оформлення, встановлений НБУ.

Таким чином, С
факт.
6990,10 • 5,332800 = 37276,81 грн.
2. Загальна фактурна вартість (гр. 22 ВМД):

256
де   п - кількість товарів у ВМД; Сфакт - фактурна вартість кожного товару.
У нашому випадку кількість товарів п = 1 , тому
С	= С„          37276,81 грн.
факт.заг.	факт.                                           *
257

3. Митна вартість (гр. 45 ВМД):
,
митна	факт.              тр*
де   Сфаііп = 37276,81 грн. - фактурна вартість товару; Ртр = 2450,00 грн. - транспортні витрати до кордону України (визначаються по наданій калькуляції транспортних витрат). Якщо кількість товарів в партії більше одного, то транспортні витрати на кожний товар розподіляються пропорційно ваги брутто кожного товару.
С митне.*,,. = СУМП  П  ' Сттне>
де   С
митне, заг.
= 39726,81 грн.
З метою класифікації (кодування) товарів при митному оформленні застосовуємо товарну номенклатуру митного тарифа України (УКТ ЗЕД), затвердженого Законом України «Про митний тариф України» від 05.04.2001 р. № 2371-ІП. За УКТ ЗЕД даний товар класифікується по товарній позиції 3215908000 -чорнила інші. Таким чином, згідно з Законом України «Про митний тариф України» від 05.04.2001 р. № 2371-ІП, від 05.02.1992 р. № 2097-ХП «Про Єдиний митний тариф»для даної товарної позиції є такі ставки мита:
•    повна - 10%;
•    пільгова - 5% від митної вартості товару.
Маючи сертифікат походження товару та згідно з додатком № 2 Закону України «Про митний тариф України» від 05.04.2001 р. № 2371-ІП, від 05.02.1992 р. № 2097-ХП «Про Єдиний митний тариф», для нарахування мита беремо пільгову ставку мита.
М - мито (020 вид платежу згідно з наказом Держмитслужби від 18.04.02 р. № 207 «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про порядок заповнення ВМД та до класифікаторів»):

•    за митне оформлення товарів та інших предметів при митній вартості більше 1000$ СІЛА - 0,2% від митної вартості згідно з ПКМУ № 65 від 27.01.1997 р. «Про ставки митних зборів».
При проведенні догляду товару було витрачено 2 години, тому згідно з наказом Держмитслужби України від 10.06.2002 р. №312 «Інструкція про Порядок контролю митними органами за нарахуванням в період митного оформлення товарів, ввезених (пересланих) на митну територію України і перерахуванням в бюджет ПДВ» та ПКМУ № 65 від 27.01.1997 р. «Про ставки митних зборів»:
003 вид платежу = 2 години • 20 дол. СІЛА • К^ = = 213,31 грн.;
010 = Сматна заг • 0,2% = 39726,81 • 0,2% = 79,45 грн.
Згідно з Законом України від 03.04.1997 р. № 168/97 - ВР «Про податок на додану вартість» при ввозі товарів на митну територію України стягується ПДВ в розмірі 20% від митної вартості і мита:
ПДВ = (Смитна + М) • 20% = (39726,81 + 1986,34) • 20% = = 8342,6зТрн.
Отже, всього нараховано митних платежів та зборів -10621,73грн.:
003 = 213,31 грн.; 010 = 79,45 грн.; 020 = 1986,34грн.; 028 = 8342,63 грн.

= С
5% = 39726,81 • 5 % = 1986,34 грн.

При ввозі на митну територію України товарів та інших пред
метів, згідно з ПКМУ № 65 від 27.01.1997 р. «Про ставки мит
них зборів» та наказом Держмитслужби України від 23.06.1998
року № 363 «Про затвердження Порядку справляння митних
зборів, які нараховуються за ВМД», нараховуються такі види
митних зборів:	*
•    за виклик інспектора митниці в робочий час - 20$ СІЛА за одну годину роботи згідно з вищезгаданою постановою;

258
259

вч
УНІФІКОВАНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ ДОКУМЕНТ (УАД)
	1 . Тип декларації
	А.
	
1
	2. Відправник / Експортер ОСР "ОтЬп" Німеччина
	№
	
	ЇМ
	(40
	І

	

	3. Додатковий аркуш
1          Й
	4. Відванта-жувальні специфікації
	
П
Р Й
м І Р н й к
д л я
м й т н й ц
І
	Реєстр №

	

	

	

	5. Всього найменувань 1
	6. Кількість         7. Довідковий номер місць товарів

	8. Одержувач / Імпортер ТОВ "Веста" Україна
Реєстр №
	№
	
	9. Особа, відповідальна за   | № фінансове врегулювання

	

	10. Кра призна
	Іна 1-го чення
	11. Тор країна
	говельна
	12. Загальна митна   13. вартість
39726,81

	14. Декларант / Представник
V
Реєстр №
	№ ВІД
	
	15. Країна відправлення Німеччина
	15а. Код країни 17а. Код країни відправлення    призначення

	

	16. Країна походження
	17. Країна призначення

	18. Транспортний засіб відправлення Автомобіль                             |
	19. Контейнер
	20. Умови поставки    РСА-Міттелбах І

	21. Транспортний засіб на кордоні Автомобіль
	
	22. Валюта та загальна фактурна вартість
840           1 37276,81
	23. Курс валюти 24. Характер угоди 5,3328                  021 |         840

	25. Види транспорту на кордоні
І
	26. Види транспорту в межах країни
І
	27. Місце завантаження/ розвантаження
І
	28. Фінансові та банківські відомості
	
1
	29. Митниця на кордоні
	ЗО. Місце огляду товару

32. Товар №
31. Вантажні місця та опис товару
36. Преференція 000/000/000
34. Код країни походження
Маркування та кількість - номери контейнерів - опис товару
Сумісні чорнила для заправки картриджів для струминних принтерів

33. Код товару 3215908000
35. Вага брутто (кг) 6917

38. Вага нетто (кг) 6249
39. Квота
37. Процедура

 

44. Додаткова інформація /подані документи
3-3380 - Інвойс
4-4010 - Контракт на поставку 2-2720 - Міжнародна транспортна накладна 6-6861 - Сертифікат про надходження товару 9-9000 - Калькуляція транспортних витрат

40. Загальна декларація/попередній документ
43.
41. Додаткова одиниця виміру
42. Фактурна вартість товару
37246,81
45.Митна вартість 39726,81

46.Статистична вартість

 

СП
47. Нарахування мита та митних платежів
01
01
01
01
79,45
213,31
1986,34
8342,63
Оч
51. Митниця
країни
транзиту
Вид    Основа нарахування    Ставка      Сума
0,2% 201)30 5% 20%
010
003
020
028
39726,81
2
39726,81
41713,15
Всього
50. Довіритель
представлений місце і дата

48. Відстрочення платежів
В. Подробиці розрахунків
010-79,45
003-213,31    028-8342,63
Всього: 10621,73
Підпис

49.Найменування складу
020-1986,34
С.
010-№п/Д-79,45 003-//-213,31
020-1986,34   028-8342,63
(штами "сплачено", дата,
підпис)

53. Митниця в країні призначення
52. Гарантія недійсна для

 

54. Місце і дата
О. Завершення митного контролю

Приклад № 3 (Експорт)
З України до Словаччини поставляється товар - деревина дров'яна для технологічних потреб (технологічна сировина) осика, вільха. Згідно з договором купівлі-продажу товар поставляється за умовами ВАР - кордон України, вартість якого - 18 євро/м3. Загальна кількість товару - 50,98 м3, довжиною 2 м, діаметром 8-35 см. Враховуючи обрані умови договору ВАР1 - Чоп, до ра-хунку-фактури продавець включив усі витрати, які він зробив при доставці вантажу до пункту на кордоні країни експортера. Курс $ США на момент оформлення - 5,3328 грн./дол. США. Транспортування вантажу здійснюється залізничним транспортом. Вага брутто - 42100 кг, вага нетто - 40800 кг.
Курс євро - 6,086325 грн./євро. Виклик інспектора митниці в робочий час для огляду вантажу - 1 година. Код товару згідно з УКТ ЗЕД - 4403999900.
Провести розрахунок митних платежів та зборів при митному оформленні згідно з чинним законодавством.
Розв'язання
Для митного оформлення даного товару декларант разом із декларацією подає такі документи, які містять відомості про митну вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України та мають базуватися на достовірній, документально підтвердженій інформації:
1) договір на поставку товару;
2) рахунок-фактуру;
3) залізнична накладна;
4) специфікація-накладна;
5) сертифікат про походження товару (СТ-1);
6) сертифікат на вміст радіоактивних речовин;
7) фітосанітарний сертифікат.
Маючи повний пакет документів, необхідний для проведення митного оформлення, ми можемо здійснити нарахування фактурної і митної вартості товару.
1. Фактурна вартість товару (гр. 42 ВМД):
50,980 м3 • 18,00 євро • 6,086325 = 5585,06 грн. 2. Митна вартість товару (гр. 45 ВМД): 50,980 м3 • 18,00 євро • 6,086325 = 5585/6 грн.
У даному прикладі фактурна вартість товару і митна вартість товару будуть дорівнювати тому, що митна вартість визначалася

за ціною угоди щодо товарів, які експортуються, а також згідно з визначеними договором умовами поставки.
= 11,17грн. 106,66 грн.
0,2 %
3. Митні збори (ПКМУ № 65 від 27.01.1997 року «Про ставки митних зборів» та наказ Держмитслужби України від 23.06.1998 р. № 363 «Про затвердження Порядку справляння митних зборів, які нараховуються за ВМД»):
010 = 5585,06 грн. 003 = 1 год. • 20$ США
Всього нараховано за вантажною митною декларацією -117,83 грн.

263
262

А.
4. Відванта-
жувальні
специфікації
7. Довідковий номер
6. Кількість місць товарів
УНІФІКОВАНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ ДОКУМЕНТ (УАД)
№
2. Відправник / Експортер
Україна
Реєстр №

1. Тип декларації
ЕК	[10
3. Додатковий аркуш
1     І     1
5. Всього найменувань 1

и. Одержувач / Імпортер
Словаччина
№
9. Особа, відповідальна за фінансове врегулювання
№

 

10. Країна 1-го призначення
12. Загальна митна
вартість
5585,06
11. Торговельна країна
13.
Реєстр №

парант/Представник
№
15. Країна відправлення
15а. Код країни відправлення
17а. Код країни призначення

 

16. Країна походження
24. Характер
угоди
021         1978
від
'еестр №
19. Контейнер
Д. Транспортний засіб відправлення
Залізничний вагон	І
Транспортний засіб на кордоні Залізничний вагон
25. Види ранспорту на ордені
26. Види транспорту в межах країни
27. Місце завантаження/ розвантаження

17. Країна призначення Словаччина
23. Курс валюти 6,086325
20. Умови поставки     ОАР-ЧОП
978
22. Валюта та загальна фактурна вартість
5585,06
28. Фінансові та банківські відомості

29. Митниця на кордоні
ЗО. Місце огляду товару

 

31. Вантажні місця та опис товару
	Маркування та кількість - номери контейнерів - опис товару
Деревина для технологічних потреб (технології сировина): осика, вільха довжиною 2 метра, діг 8,35 см.
	32. Товар №      33. Код товару 4403999900

	
	Іна               34. Код країни метром     походження
	35. Вага брутто (кг) 36. Преференція 42100                000/000/000

	
	37. Процедура
	38. Вага нетто (кг)  39. Квота 40800

	[50,98 куб
	.метра

44. Додаткова інформація /подані документи
	2-2720 - залізнична накладна
	40. Загальна декларація/попередній документ

	3-3105 - рахунок-фактура 3-3640 - спеціфікація-накладна 6-6851 - фітосанітарний сертифікат 6-6854 - сертифікат радіологічний 6 - сертифікат про походження товару
	41. Додаткова одиниця виміру
	42. Фактурна вартість    43. товару 5585,06

	
	
	45. Митна вартість 5585,06

	
	
	46. Статистична вартість
	
47. Нарахування мита та митних платежів
	Вид   Основа нарахування   Ставка      Сума     СП
	48. Відстрочення платежів
	49. Найменування складу

	010     5585,06                       0,2%        00,17       01

	

	003     1                                   201130   106,66     01
	В. Подробиці розрахунків 010-11,17 003-106,66 Всього: 117,83

	Всього

	
•
	50. Довіритель представлений місце і дата
	Підпис
	С. 010 - №п/д, дата - 11,17 003 -II-106,66 (штами "сплачено", дата, підпис)
	
51. Митниця країни транзиту

	

	І                                 І
	І

52. Гарантія недійсна для
	53. Митниця в країні призначення
	
0. Завершення митного контролю
	54. Місце і дата

Приклад № 4 (Імпорт)
Продавець - компанія Веїа Рпагтасеиіісаїб (Індія) - здійснює поставку покупцю — ТОВ «Гарант» (Україна) — фармацевтичних препаратів у вигляді іп-ЬиШ - порошок для приготування розчину для ін'єкцій по 1 г у флаконах № 500: цефтріаксону - 5000 флаконів за ціною - 0,461 дол. США/фл., цефазоліну - 40000 флаконів за ціною - 0,91 дол. США/фл. Умовами поставки є СІР
- Київ (Міжнародні правила «Інкотермс - 2000»). Ціна включає вартість товару, тари, пакування, маркування, страховки і доставки на зазначених умовах. Вага брутто — 1233 кг, вага нетто — 1044 кг. Виклик інспектора на догляд товару в робочий час становить - 1 годину. Ставка мита за кодом УКТ ЗЕД (3004209000)
- 0%. Курс $ США по відношенню до гривні в день митного оформлення, встановлений НБУ, - 5,3320 грн./дол. США.
Провести митне оформлення товару із нарахуванням митних платежів та зборів згідно з законодавством.
Розв'язання
Для митного оформлення даного товару декларант разом із декларацією подає такі товаросупровідні документи:
1) контракт на поставку товару (наказ Держмитслужби від 06.09.01 р. «Про затвердження Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)», зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 21.09.01 р. за № 833/6024);
2) комерційний інвойс (рахунок-фактуру);
3) реєстраційне посвідчення МОЗУ (наказ Міністерства охорони здоров'я України від 10.09.01 р. № 365 «Про Порядок державної реєстрації виробів медичного призначення в Україні»).
Отже, маючи повний пакет документів, необхідний для митного оформлення, можна здійснити нарахування митних платежів і зборів:
1. Фактурна вартість товару (гр. 42 ВМД):
Цефтріаксон 5000 фл. • 0,91$ США/фл. = 4550,00$ США = = 24260,60 грн.
Цефазолін 40000 фл. • 0,461$ США = 18440,00$ США = = 98322,08 грн.
Всього: 122582,68 грн.
2. Загальна фактурна вартість (гр. 22 ВМД) в даному випадку дорівнюватиме фактурній вартості, тому що код товарів згідно з УКТ ЗЕД однаковий.
266

3. Митна вартість товару (гр. 45 ВМД) та загальна митна вартість (гр. 12 ВМД) дорівнюватимуть, тому що основним методом визначення митної вартості є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (ст. 16 Закону України «Про Єдиний митний тариф» від 05.02.92 р. № 2097-ХП, Постанова КМУ від 05.10.98 р. № 1598 «Про затвердження Порядку визначення митної вартості товарів та інших предметів у разі переміщення їх через митний кордон України» із змінами, внесеними ПКМУ від 12.10.00 р. № 1537).
4. Митні збори = загальна митна вартість (гр. 12 ВМД) • 0,2% (ПКМУ № 65 від 27.01.1997 р. «Про ставки митних зборів» та наказа Держмитслужби України від 23.06.1998 року № 363 «Про затвердження Порядку справляння митних зборів, які нараховуються за ВМД»):
010 = 122582,68 • 0,2% = 245,17 грн.
003 = 1 година • 20$ США = 106,64 грн.
(003, 010 - це шифр митних зборів згідно з наказом ДМСУ від 18.04.02 р. № 207 «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про Порядок заповнення ВМД та до класифікаторів»).
5. Мито (Закони України від 05.02.92 р. № 2097-ХП «Про Єдиний митний тариф України», від 05.04.2001 року № 2371—III «Про митний тариф України», Митний кодекс України):
020 = 122582,68 • 0% 0,00 грн.
(згідно з наказом ДМСУ від 18.04.02 р. № 207 «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про Порядок заповнення ВМД та до класифікаторів»).
6. ПДВ = митна вартість товару (гр. 45 ВМД) • 20% (Закон України від 03.04.97 р. № 168-97 - ВР «Про податок на додану вартість»):
028у - 122582,68 грн. • 20 % = 24516,54 грн. Отже, в даному випадку ПДВ нараховується за ВМД, але не сплачується суб'єктом ЗЕД, тобто надаємо йому преференцію. А спосіб платежу в гр. 47 ВМД буде задекларовано 06 (умовно).
Оскільки нарахування всіх видів платежів здійснено, можна підрахувати всього нарахованих митних платежів і зборів при митному оформленні фармацевтичних препаратів, які становлять У сумі 351,81 грн. 003 = 106,64 грн. 010 = 245,17грн.
267

А.
7. Довідковий номер
УНІФІКОВАНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ ДОКУМЕНТ (УАД)
1
2. Відправник / Експортер	№
Компанія "Веіа Рпагтасеуіісаїз" Індія

1. Тип декларації
ЇМ	|40             І
3. Додатковий аркуш
4. Відванта-
жувальні
1      І
специфікації
5. Всього найменувань
6. Кількість місць товарів

Реєстр №
№
8. Одержувач / Імпортер ТОВ "Гарант" Україна
9. Особа, відповідальна за фінансове врегулювання

13.
10. Країна 1-го призначення
11. Торговельна країна
12. Загальна митна вартість
122582,68
Реєстр №
14. Декларант/Представник	№
15. Країна відправлення
15а. Код країни відправлення
17а. Код країни призначення
Оо

Індія
16. Країна походження
17. Країна призначення

19. Контейнер
23. Курс валюти 5,3320
24. Характер угоди 021|840|
Реєстр №_____	від
18. Транспортний засіб відправлення
Авіа	І
21. Транспортний засіб на кордоні Авіа
25. Види транспорту на кордоні
26. Види транспорту в межах країни
27.Місце завантаження/ розвантаження

20. Умови поставки СІР-Київ
22. Валюта та загальна фактурна
вартість
840	(122582,68
28. Фінансові та банківські відомості

29. Митниця на кордоні
ЗО. Місце огляду товару

 

о\
31. Вантажні місця та опис товару
	Маркування та кількість - номери контейнерів - опис          32. Товар № товару
	33. Код товару 3004209000

	Порошок для приготування розчину для ін'єкцій по 1         34 Код граму у формі іп-ЬІІІК у флаконах № 500: цефтріаксон -     "и   "
500 штук; цефазолін - 40000 штук                                           ——— ————
	країни   С зння
1
	5. Вага брутто (кг) 36 233                        00
	. Преференція 0/000/002

	37. Процедура * ___________ І                                - - —————————— _______ I-
	38. Вага нетто (кг)  39 0,065
	. Квота
	
44. Додаткова інформація /подані документи
	4-4010 -Контракт 3-3105 - Комерційний інвс 6-6000 - Реєстраційне пос 7-7050 - Закон України 16
	40. загальна дек ,йс                                                       41. Додаткова відчення                                         одиниця виміру В/97-ВР від 03.04.97 р.
	па зашя/попередніи р 42. Фактурна вартіст товару 122582,68
	ь    43.

	
	
	45. Митна вартість 122582,68

	46. Статистична вартість
	
47. Нарахування мита та митних платежів
	Вид   Основа нарахування
	Ставка      Сума     СП  48. Відстрочення п; 0.2%        245.17     01

	

	010     122582,68 020     122582.68 028у   122582.68 003     1
	0%           0,00         16    В. Подробиці розрахунків 20%          24516,54   06    010-245,17 201130   Ю6,64     01     003-106,64 ————— ————— —— Всього-351,81

	Всього __________ 50: Довіритель
представлений місце і дата
	Підпис
	
	010-№ п/д, дата - 245,17 003-106,64 (штамп "сплачено", дата, підпис)
	
51. Митниця країни транзиту

	

	І                               І

	

52. Гарантія недійсна для

	
	
0. Завершення митного контролю
	54. Місце і дата

Приклад № 5 (Експорт)
Банк «Україна» (надалі іменується «Клієнт») здійснює операцію з продажу банкнот Комерційному банку Німеччини  «Солі-ІпеггЬапІс» (надалі іменується «Банк»). Рахунок № 1 на вивезення іноземної валюти згідно з договором про торгівлю банкнотами між Клієнтом і Банком (додається). Комісійні витрати (перевезення та страхування) по вивезенню іноземної валюти — 1009,61 євро. Доставка від приміщення Клієнта до аеропорту (борту літака) оплачується і страхується Клієнтом у сумі -480,95 грн. Банк проводить оплату Клієнту за продану іноземну валюту протягом двох днів з дати отримання вантажу банкнот на рахунок, вказаний Клієнтом. Вага брутто - 6 кг, вага нетто -5,3 кг. Курс євро по відношенню до гривні в день митного оформлення, встановлений НБУ, - 6,303905 грн./євро. Курс $ СПІА -5,3319. Код УКТ ЗЕД (4907003000). Виклик інспектора на догляд в робочий час становить 2 год.
Провести митне оформлення товару із нарахуванням митних платежів згідно з законодавством.
Розв'язання
При митному оформленні вищезазначеного товару для нарахування та справляння в повному обсязі податків та зборів декларант разом із декларацією подає такі товаросупровідні документи:
1) контракт на поставку товару (наказ Держмитслужби від 06.09.01 р. «Про затвердження Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)», зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 21.09.01 р. за № 833/6024);
2) рахунок;
3) банківська ліцензія;
4) дозвіл;
5) опис;
6) індивідуальна ліцензія НБУ (Постанова Правління Національного банку України від 06.08.03 р. № 327, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 29.08.03 р. за № 735/ 8074 «Правила надання уповноваженим банкам індивідуальної ліцензії на вивезення за межі України банкнот іноземних держав, банківських металів та на право переказування за межі України іноземної валюти для оплати банківських металів і спеціальних дозволів на ввезення в Україну бланків чеків та порядок ввезення *в Україну банкнот іноземних держав і банківських металів»).

Клієнт зобов'язаний у 10-денний строк подати до Головного управління Національного банку України засвідчену ним ксерокопію вантажної митної декларації, опису цієї валюти за її номіналами та довідку про зарахування цих коштів на кореспондентський рахунок банку, складену на підставі отриманого від банку кореспондента повідомлення. Довідка підписується головним бухгалтером банку і засвідчується печаткою банку.
Вивезена готівкова іноземна валюта зараховується на кореспондентський рахунок банку, є власністю України і не підлягає декларуванню.
Банкноти не є об'єктом оподаткування (Закон України від 03.04.97 р. № 168-97 - ВР «Про податок на додану вартість» ст. З п. 3.2.4).
Номінал готівкової валюти для цілей оподаткування митом при визначенні митної вартості не враховується (лист Держмитслужби України від 16.07.99 р. № 11/3 - 7584, наказ Держмитслужби від 09.07.97 р. № 307 «Про затвердження Інструкції про Порядок заповнення вантажної митної декларації»).
1. Митна вартість, загальна митна вартість (гр. 45 ВМД, гр. 12 ВМД):
(1009,61 євро • 6,303905 грн./євро) - 480,95 грн. = = 5883,54 грн.
2. Митні збори (ПКМУ № 65 від 27.01.1997 р. «Про ставки митних зборів» та наказу Держмитслужби України від 23.06.1998 р. № 363 «Про затвердження Порядку справляння митних зборів, які нараховуються за ВМД»):
010 = 5883,54 • 0,2 % = 11,77 грн.
003 = 2 год. • 20 дол. СІЛА = 213,28 грн.
Всього нараховано та підлягає сплаті — 225,05 грн.
Рахунок № 1
на вивезення іноземної валюти згідно з договором про торгівлю банкнотами між Клієнтом і Банком
Назва та код валюти           ]
	|            Сума             |
	[         Кількість купюр
	
ОЕМ (280)
	68205,00
	1337
	
ЕУК
	(978)
	2425,00
	57
	
1130
	(840)
	10000,00
	119
	
ЗЕК
	(752)
	105000,00
	508
	
ІТІ
	(380)
	2549000,00
	400
	
САО
	(124)
	7920,00
	280

 

270
271

1. Тип декларації
ЕК	|10
3. Додатковий аркуш
4. Відванта-
жувальні
специфікації
УНІФІКОВАНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ ДОКУМЕНТ (УАД)
№
2. Відправник / Експортер Банк "Україна"

5. Всього найменувань
6. Кількість місць товарів
7. Довідковий номер

№
Реєстр №
8. Одержувач / Імпортер Комерційний банк Німеччини

№ 'СОММЕВ2ВАМК"

9. Особа, відповідальна за фінансове врегулювання

10. Країна 1-го призначення
13.
11. Торговельна країна
12. Загальна митна вартість
5883,54
Реєстр №
й
14. Декларант/Представник	№
15. Країна відправлення
15а. Код країни відправлення
17а. Код країни призначення

24. Характер
угоди
0821       1000
Реєстр №____________         від
19. Контейнер
18. Транспортний засіб відправлення
Авіз	І
1. Транспортний засіб на кордоні Авіа
25. Види транспорту на кордоні
26. Види транспорту в межах країни
27. Місце завантаження/ розвантаження

16. Країна походження
17. Країна призначення Німеччина
23. Курс валюти 5,3319
20. Умови поставки
22. Валюта та загальна фактурна
вартість
840
28. Фінансові та банківські відомості

29.Митниця на кордоні
ЗО. Місце огляду товару

 

31. Вантажні місця та опис товару
	Маркування та кількість - номери контейнерів - опис          32. Товар № товару
	33. Код товару

	1 . Банкноти іноземних держав ДЕМ-1 000 (7 купюр), 500       34. Код країни (7 купюр) 200 (31), 100 (309), 50 (202), 20 (297), 10 (429), 5      походження (55) і т.д. згідно з описом                                                                      |
	35. Вага брутто (кг   С 6
	!6. Преференція 000/000/000

	37. Процедура
	38. Вага нетто (кг)  С 5,3
	19. Квота

	|                                    |

	
44. Додаткова інформація /подані документи
	40. Загальна декларація/попередній документ

	41. Додаткова одиниця виміру
	42. Фактурна вартіс товару
	ть    43. І

	45. Митна вартість 5883,54

	46. Статистична вартість
	
47. Нараху-К>          вання мита хі          та митних ^          платежів
	Вид   Основа нарахування   Ставка      Сума     СП 48. Відстрочення платежів
	49.Найменування складу

	010     5883.54                       0,2%        11,77       01

	

	003     2                                   201)50   213,18     01     В. Подробиці розрахунків 010-11,77 003-213,28 ——— ——————————— ————— ———— —— Всього: 225,05

	Всього

	

	50. Довіритель                                                                      Підпис представлений місце і дата
	С. 010-№ п/д, дата - 11,77 003 -II-213,28 (штами "сплачено", дата, підпис )
	
51. Митниця країни транзиту

	

	І                                 І

	
	
52. Гарантія недійсна для
	
	53. Митниця в країні призначення
	
0. Завершення митного контролю
	54. Місце і дата

Опис № 1
на вивезення іноземної валюти згідно з договором про торгівлю банкнотами між Банком і Клієнтом
Назва валюти         Номінал купюр
	Кількість купюр
	Сума
	
ОЕМ(280)                      1000
	7
	7000,00
	
500
	7
	3500,00
	
200
	31
	6200,00
	
100
	309
	30900,00
	
50
	202
	10100,00
	
20
	297
	5940,00
	
10
	429
	4290,00
	
5
	55
	275,00
	
Всього
	1337
	68205,00
	
ЕШ (978)                       200
	2
	400,00
	
100
	4
	400,00
	
50
	28
	1400,00
	
20
	4
	80,00
	
10
	10
	100,00
	
5
	9
	45,00
	
Всього
	57
	2425,00
	
иЗО (840)                       100
	91
	9100,00
	
50
	15
	750,00
	
20
	4
	80,00
	
10
	5
	50,00
	
5
	4
	20,00
	
Всього
	119
	10000,00
	
5ЕК(752)                      1000
	27
	27000,00
	
500
	106
	53000,00
	
100
	211
	21100,00
	
50
	21
	1050,00
	
20
	142
	2840,00
	
10
	1
	10,00
	
Всього
	508
	105000,00
	
ІТІ_(380)                    100000
	5
	500000,00
	
50000
	15
	750000,00
	
10000
	75
	750000,00
	
5000
	56
	280000,00
	
2000
	20
	40000,00
	
1000
	229
	229000,00
	
Всього
	400
	2549000,00
	
САО (124)                        50
	107
	5350,00
	
20
	84
	1680,00
	
10
	89
	890,00
	
Всього
	280
	7920,00

Приклад № 6 (Експорт)
Українське підприємство ВАТ «Пластмас» Україна (надалі - підприємство) у режимі «Експорт» здійснює поставку бельгійській корпорації «Белжитум» обладнання для обробки пластмаси: філь’єра до екструдеру діаметром 250 • 3,5 креслення 513537-04.00.001 - 1 шт. Вартість товару зазначається в контракті на поставку товару та рахунку-фактурі (додаються). Транспортні витрати від Підприємства до аеропорту (борту літака) становлять 347,38 грн, Виклик інспектора в робочий час -2 години. Курс євро по відношенню до гривні в день митного оформлення, встановлений НБУ, - 6,227776 грн./євро. Курс $ СІЛА - 5,3320. Код товару згідно з УКТ ЗЕД (8477908000).
Здійснити розрахунок митних платежів і зборів згідно з законодавством .
Розв'язання
Маючи всі необхідні товаросупровідні документи, можна знайти фактурну вартість (гр. 42 ВМД) і загальну фактурну вартість (гр. 22 ВМД), яка в даному випадку буде дорівнювати фактурній вартості, тому що кількість товарів за умовою задачі -один:
1)1 шт. • 2500,00 євро = 2500,00 • 6,227776 = 15569,44 грн.
Митна вартість товару (гр. 45 ВМД) і загальна митна вартість (гр. 12 ВМД):
2) 15569,44 грн. - 347,38 грн. - 15222,06 грн.
Митні збори (ПКМУ № 65 від 27.01.1997 р. «Про ставки митних зборів» та наказ Держмитслужби України від 23.06.1998 р. № 363 «Про затвердження Порядку справляння митних зборів, які нараховуються за ВМД»):
010 = 15222,06 • 0,2% = 30,44 грн.
003 = 2 години • 20$ США = 213,28 грн.
(003, 010 - це шифр митних зборів згідно з наказом ДМСУ від 18.04.02 р. № 207 «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про Порядок заповнення ВМД та до класифікаторів»).
Всього нарахованих митних платежів, які підлягають сплаті, -243,72 грн.

275
274

КОНТРАКТ № 1
м. Київ
01.01.2003
ВАТ «Пластмас» Україна, яке надалі матиме назву «Продавець», що представляє голова управління І.М. Іванов, діючого на підставі Статуту, з однієї сторони і корпорація «Бел житу м» (м. Брюссель, Бельгія), у подальшому «Покупець», що представляє пан Роель, з іншої сторони, уклали Контакт про нижчезазначене:
1. Предмет Контракту
1.1. Продавець продає, а Покупець купляє на умовах СІР -м. Брюссель філь’єру до екструдеру діаметром 250 • 3,5 креслення 513537-04.00.001 - 1 шт. (надалі - Товар).
2. Ціна і загальна вартість Контракту
2.1. Загальна сума Контракту складає 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) євро.
2.2. Усі податки, збори, митні і інші витрати в країні Продавця несе Продавець, а в країні Покупця - Покупець.
3. Умови і термін поставки
3.1. Поставка Товару Покупцю (включаючи витрати і зобов'язання Сторін, а також перехід всіх ризиків) проводиться на умовах СІР - м. Брюссель протягом 35 днів з дати отримання авансового платежу згідно з п. 4.2. Контракту. Термін СІР зазначається відповідно до «Інкотермс - 2000».
3.2. Товар поставляється Покупцю авіатранспортом.
3.3. Датою поставки вважається дата, зазначена на авіана-кладній.
3.4. Разом із Товаром Продавець надсилає такі документи:
-   авіанакладна;
-   відвантажу вальна специфікація;
-   інвойс (із зазначенням назви Товару, його ваги, вартості, коду УКТ ЗЕД і базиса поставки);
-   сертифікат про походження товару.
4. Порядок розрахунку
4.1. Валюта розрахунку по діючому Контракту - євро.
4.2. Сторони погодили, що розрахунок по Контракту буде здійснено шляхом попередньої оплати. Тобто 2500,00 (дві тисячі

п'ятсот) євро Покупець перераховує протягом десяти днів після підписання Контракту двома Сторонами шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця за адресою згідно з п. 13.1. Контракту проти виставленого Продавцем рахунка-фактури.
5. Кількість і якість Товару
5.1. Кількість товару - 1 шт.
5.2. Якість Товару повинна відповідати вимогам, узгодженим Сторонами конструкторської документації на виготовлення Товару, Державним стандартам України і іншим нормативним документам, діючим у галузі машинобудування України на даний вид обладнання на дату укладення діючого Контракту.
6. Упакування і маркування
6.1. Упакування і маркування Товару, що поставляється, повинно здійснюватися відповідно до вимог конструкторської документації на нього.
6.2. Упаковка повинна забезпечувати цілісність Товару на шляху і запобігати від ушкоджень при транспортуванні.
6.3. Вартість упаковки входить у вартість Товару. Упаковка не може бути повернутою.
7. Гарантії
7.1. Гарантійний термін - 12 місяців з початку експлуатації, але не більше ніж 18 місяців з часу відгрузки Товару Покупцю.
7.2. Якщо Покупцем за час гарантійного терміну в доставленому Товарі будуть виявлені відхилення від конструкторської документації, Продавець у технічно можливий термін, узгоджений з Покупцем, усуває дефект або заміняє дефектну частину Товару новою, яка відповідає якості і за свій рахунок.
7.3. Виклик представника іншої Сторони для підтвердження дефекта обов'язковий.
8. Санкції і рекламації
8.1. Покупець має право надати претензію Продавцю по комплектуючим Товару протягом ЗО днів з моменту його поставки.
8.2. У претензії повинно бути вказано найменування дефектів вузла, деталей, а також причини претензії і складено двосторонній акт у встановленому порядку з додатками всіх необхідних документів, що підтверджують претензію.

277
276

8.3. Претензія підлягає розгляду протягом ЗО днів з часу її отримання Продавцем і наданню Покупцю пропозиції врегулювання претензії або відмови у врегулюванні претензії при її безпідставності.
8.4. У випадку несвоєчасної поставки Товару Покупцю Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 0,2% вартості непоставленого Товару за кожний тиждень прос рочки, що в сумі не перевищує 10% вартості непоставленого Товару.
8.5. У випадку несвоєчасного перерахування коштів згідно з п. 4.2. Контракту Покупець сплачує штраф Продавцю в розмірі 0,2% вартості не перерахованих коштів поетапно за кожний тиждень просрочки, що в сумі не перевищує 10% вартості не перерахованих коштів по етапу.
8.6. У разі відмови від виготовленого Товару Покупець відшкодовує Продавцю вартість фактично виготовленого Товару і наданих послуг.
9. Умови і порядок розторгнення Контракту
9.1. Сторони можуть розторгнути діючий Контракт тільки після виконання ними прийнятих на себе зобов'язань по Контракту.
9.2. При розторгненні Контракту за ініціативою однієї Сторони іншій Стороні повинні бути відшкодовані витрати, понесені у зв'язку з виконанням робіт по діючому Контракту до його розторгнення.
10. Арбітраж
10.1. Усі суперечки, що виникають унаслідок або у зв'язку з діючим Контрактом, повинні вирішуватися шляхом переговорів.
10.2. Якщо Сторони не можуть дійти згоди, то будь-який спір, що виник по діючому Контракту, підлягає передачі на розгляд і заключне рішення в міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України м. Києва згідно з його регламентом. Правом, регулюючим діючий Контракт, є матеріальне право України. Місце проведення засідання - м. Київ. Арбітражний суд складається із двох арбітрів. Мова розглядання - російська і англійська.
11. Форс-мажор
11.1. Сторони не несуть відповідальності за невиконання своїх обов'язків, передбачених діючим Контрактом, якщо це

невиконання обумовлено обставинами нездоланної сили, які не можуть бути передбачені і попереджені Сторонами, такими, як стихійні лиха, військові дії, блокади, що лежать поза сферою контролю Сторін.
12. Інші положення
12.1. Контракт вступає в силу після його підписання двома Сторонами і діє до 31.12.2003 року, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по Контракту.
12.2. Права і обов'язки Сторін по діючому Контракту не можуть бути передані третій Стороні без письмової угоди двох Сторін.
12.3. Діючий Контракт складено у двох екземплярах російською мовою.
Покупець
Корпорація «Белжитум»
Бельгія
Продавець
ВАТ «Пластмас»
Україна
(банківські реквізити Сторін)

278
279

1. Тип декларації
ЕК	10
4. Відванта-
жувальні
специфікації
3. Додатковий аркуш
УНІФІКОВАНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ ДОКУМЕНТ (УАД)
№
2. Відправник / Експортер ВАТ "Пластмаш" Україна

7. Довідковий номер
6. Кількість місць товарів
5. Всього найменувань

Реєстр №
8. Одержувач / Імпортер	№
Корпорація "Белжитум", Бельгія
№
9. Особа, відповідальна за фінансове врегулювання

 

13.
10. Країна 1-го призначення
11. Торговельна країна
12. Загальна митна вартість
15222,06
Реєстр №
15. Країна відправлення
14. Декларант / Представник	№
15а. Код країни відправлення
17а. Код країни призначення

Реєстр №_______________ від
19. Контейнер
СІР-Брюссель
21. Транспортний засіб на кордоні Авіа
• 18. Транспортний засіб відправлення Авіа
24. Характер угоди
І021І978
28. Фінансові та банківські відомості
25. Види транспорту на кордоні
І
26. Види транспорту в межах країни
29. Митниця на кордоні
27.Місце завантаження/ розвантаження
_______І
ЗО. Місце огляду товару

16. Країна походження
20. Умови поставки І
22. Валюта та загальна фактурна
вартість
978	[15569,44

17. Країна призначення Брюссель
І
23. Курс валюти 6,227776

32. Товар №
31. Вантажні місця та опис товару
36. Преференція 000/000/000
34. Код країни походження
39. Квота
37. Процедура
Маркування та кількість - номери контейнерів - опис товару
Обладнання для обробки пластмаси-фільєра до екструдера діаметром 250x3,5 Креслення 513537-04.00.001 - 1 шт.

33. Код товару 8477908000
35. Вага брутто (кг) 23
38. Вага нетто (кг) 19

44. Додаткова інформація /подані документи
4-4010 - Контракт № 1 від 01.01.2003 3-3380 - Інвойс від 02.01.2003

40. Загальна декларація/попередній документ
43.
41. Додаткова одиниця виміру
42. Фактурна вартість
товару
15569,44
45.Митна вартість 15222,06

46.Статистична вартість

 

49.Найменування складу
Основа нарахування
Ставка
48. Відстрочення платежів
Сума
СП
Вид
47. Нарахування мита та митних платежів
30,44
213,28
0,2% 201130
15222,06
2
010
033
В. Подробиці розрахунків 010-30,44 033-213,28 Всього: 243,72
Всього
Підпис
50. Довіритель
С.
010-№ п/д, дата - 30,441
003-213,28
(штами "сплачено", дата,
підпис)
51. Митниця
країни
транзиту
представлений місце і дата

 

1
53. Митниця в країні призначення
52. Гарантія недійсна для

 

54. Місце і дата
О. Завершення митного контролю

Опис товару
	Кількість
	Кількість
	Маса, кг,
	Ціна,
	Сума,

	та№
	товару
	брутто/
	євро
	євро

	МІСЦЬ
	(шт.)
	нетто

	
Контракт № 1 від 01.01.2003
22,5/19,2     2500,00     2500,00
Всього до сплати: 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) євро.
І.М. Іванов Т.В. Мітченко
ІНВОЙС № 1
від 02.01.2003 р.
Продавець (вантажовідправник), його адреса, країна ВАТ «Пластмаш»
Вантажоотримувач, його адреса, країна Корпорація «Белжитум», Бельгія
Пункт навантаження: м. Бориспіль. Пункт призначення: м. Брюссель. Базис поставки: СІР м. Брюссель.
Фільєра до екструдеру діаметром 250 • 3,5 креслення 513537-04.00.001 Код УКТ ЗЕД 8477908000
Керівник управління Головний бухгалтер
м. Київ

Приклад № 7 (Давальницька сировина)
Алмази натуральні оброблені, одержані із давальницької алмазної сировини фірми «Діамант ЛТД» із Ізраїля із законних джерел поставляються підприємством ДП «Бриліант» Україна (надалі - Підприємство) як готова продукція. Виготовлено діамантів - 1312 шт., вагою - 337,50 каратів. Ціна в доларах СІЛА -108122,00, у тому числі послуги за обробку алмазів - 12735,00 дол. США. Вага брутто - 3 кг, вага нетто - 0,065 кг. Ціна за послугу по обробці алмазів приймаються із розрахунку вартості послуг одного карата алмазної сировини. Готову продукцію підприємство відправляє авіатранспортом. Курс $ США по відношенню до гривні в день митного оформлення, встановлений НБУ, - 5,3320 грн./дол. США.
Провести митне оформлення готової продукції із нарахуванням митних платежів і зборів згідно з законодавством.
Розв'язання
Готова продукція - продукція (товар), вироблена з використанням давальницької сировини (крім тієї частини, що використовується для проведення розрахунків за її переробку) і визначена як кінцева у контракті між замовником і виконавцем.
Готова продукція, що вироблена з давальницької сировини, що ввозиться іноземним замовником на митну територію України з урахуванням вимог Закону України від 04.10.2001 року № 2761-ІП «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» і вивозиться з митної території України, не обкладається вивізним (експортним) митом та іншими податками і зборами (крім митних зборів), що справляються у разі експорту товарів, і не підпадає під режим ліцензування та квотування. На готову продукцію, яка вироблена з використанням давальницької сировини, ввезеної на митну територію України іноземним замовником, і належить йому, не поширюється спеціальний режим експорту товарів, за винятком товарів спеціального призначення, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При митному оформленні вищезазначеного товару для нарахування та справляння в повному обсязі митних платежів та зборів декларант разом із декларацією (наказ Держмитслужби від 09.07.97 р. № 307 «Про затвердження Інструкції про Порядок заповнення вантажної митної декларації») подає такі товаросупровідні документи:
1) контракт на поставку (наказ Держмитслужби від 06.09.01 р. «Про затвердження Положення про форму зовнішньо-

283
282

1. Тип декларації ЕК      |      10
3. Додатковий аркуш
4. Відванта-
жувальні
специфікації
УНІФІКОВАНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ ДОКУМЕНТ (УАД)
№
2. Відправник / Експортер ДП "Брильянт" Україна

5. Всього найменувань
7. Довідковий номер
6. Кількість місць товарів

Реєстр №

8. Одержувач / Імпортер Фірма "Діамант ЛТД" Ізраїль
№
9. Особа, відповідальна за фінансове врегулювання
№

 

10. Країна 1-го призначення
13.
11. Торговельна країна
12. Загальна митна вартість
576506,50
Реєстр №
14. Декларант/ Представник
№
15. Країна відправлення
15а. Код країни відправлення
17а. Код країни призначення

т   Реєстр
І ^ -1О   Тгі<*
№
18. Транспортний засіб відправлення Авіа
19. Контейнер
24. Характер
угоди
082|       |000
28. Фінансові та банківські відомості
21. Транспортний засіб на кордоні Авіа
26. Види транспорту в межах країни
25. Види транспорту на кордоні
І
29.Митниця на кордоні

від
27.Місце завантаження/ розвантаження
____    І
ЗО. Місце огляду товару

16. Країна походження
20. Умови поставки
22. Валюта та загальна фактурна
вартість
840	І

17. Країна призначення ____   Ізраїль
23. Курс валюти 5,3320

к>
31. Вантажні місця та опис товару
	Маркування та кількість - номери контейнерів - ог товару
Алмази натуральні оброблені. Діаманти - 3 Упаковка:1312 паперових пакетів у картони
	ис           32. Товар №      33. Код товару 7102390000

	
	37,50 карат       34. Код країни их коробках     походження
	35. Вага брутто (кг) 3
	36. Преференція 000/000/000

	
	37. Процедура
	38. Вага нетто (кг) 0,065
	39. Квота

	|                                |

	
	
44. Додаткова інформація /подані документи
	3-3000 - специфікація до контракту 4-4000 - контракт 5-9000 - акт
	40. Загальна декларація/попередній документ

	
	41. Додаткова одиниця виміру
	42. Фактурна вартість    43. товару
І

	

	45. Митна вартість 576506,50

	46. Статистична
	вартість
	
47. Нарахування мита та митних платежів
	Вид     Основа нарахування    Ставка     Сума
	СП  48. Відстрочення платежів
	49. Найменування складу

	010     576506,50                      0,2%     1153,01
	01

	
	В. Подробиці розрахунків 010-1153,01 Всього: 1153,01

	Всього

	

	50. Довіритель представлений місце і дата
	Підпис
	С. 010 -№п/д, дата -1153,01 (штами "сплачено", дата, підпис)
	
51. Митниця країни транзиту

	

	
	І

	
52. Гарантія недійсна для
	
	53. Митниця в країні призначення
	
0. Завершення митного контролю
	54. Місце і дата

економічних договорів (контрактів)», зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 21.09.01 р. за № 833/6024);
2) специфікацію до контракту;
3) акт про результат обробки партій алмазів.
Звідси можна нарахувати митні збори, які підлягають сплаті (ПКМУ № 65 від 27.01.1997 року «Про ставки митних зборів» та наказу Держмитслужби України від 23.06.1998 року № 363 «Про затвердження Порядку справляння митних зборів, які нараховуються за ВМД»):
010 = 108122,00 $ США = (108122,00 • 5,3320) • 0,2% = = 1153,01 грн.
Всього нараховано митних зборів - 1153,01 грн.

Контрольні тести перевірки знань
з питань митного регулювання
в Україні
Загальні положення
1. Згідно з новим Митним кодексом   пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це:
а) переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України після проведення митних процедур;
б) дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур;
в) дозвіл митниці на використання товарів та інших предметів на митній території України.
2. Митний контроль - сукупність засобів, що здійснюються митними органами в межах своєї компетенції з метою:
а)  забезпечення дотримання державними органами, підприємствами, а також громадянами порядку переміщення через митний кордон України товарів та інших предметів;
б) отримання певними державними органами сплати за ввезення, вивезення, транзит товарів, предметів через митний кордон України;
в) забезпечення додержання норм Митного кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних догорів України, укладених в установленому законом порядку.
3. Резидентами є:
а) громадяни, які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово перебувають за кордоном;
б) громадяни України, які тимчасово перебувають за кордоном і здійснюють свою підприємницьку діяльність відповідно до законодавства іноземної держави;

286
287

в) громадяни іноземних держав, що тимчасово перебувають на території України іуздійснюють свою підприємницьку діяльність відповідно до законодавства іноземної держави.
4. Нерезидентами не є:
а) розташовані на території України дипломатичні представництва іноземних держав;
б) юридичні особи, які створені і здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства іноземної держави;
в) громадяни України, що тимчасово перебувають за кордоном і не здійснюють підприємницької діяльності.
5. Відповідно до нового Митного кодексу декларант - це:
а) фізична особа, яка здійснює декларування товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон
України;
б) юридична чи фізична особа, яка здійснює декларування товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України;
в) юридична та фізична особа, яка здійснює декларування товарів або інших предметів.
6. До банківських металів не належать:
а) метали платинової групи, доведені до найвищих проб відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках;
б) монети, вироблені з дорогоцінних металів;
в) монети, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України.
7. Під поняттям «підприємство» у новому Митному кодексі розуміються:
а) українські підприємства, установи та інші організації, спільні підприємства, а також будь-які іноземні суб'єкти господарської діяльності;
б) будь-яка юридична особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, а також громадянин, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи;
в) самостійний господарюючий суб'єкт, що має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банку, печатку зі своїм найменуванням, а промислове підприємство - також товарний знак.
8. Єдину митну територію України станкилять:
а) територія України, у тому числі території штучних островів, споруд, що створюються в економічній (морській) зоні

України, над якими Україна має виключну юрисдикцію щодо митної справи;
б) територія України, зайнята сушею, а також штучні острови, що створюються у виключній морській економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України;
в) територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також штучні острови, установки і споруди, що створюються у виключній морській економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України.
9. Митні органи, спеціалізовані митні установи та організації, морські та річкові судна, які перебувають у їх розпорядженні, мають:
а) прапор і розпізнавальний знак митної служби України;
б) свій прапор;
в) розпізнавальний знак митної служби України.
10. Закони України з питань митної справи набирають чинності:
а) через десять днів від дня офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня їх офіційного опублікування;
б) через ЗО днів від дня офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня їх офіційного опублікування;
в) через 45 днів від дня офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня їх офіційного опублікування.
11. Керівництво митною справою та контроль за діяльністю митних органів України здійснюють:
а) органи державної влади, Президент України в межах своїх повноважень, визначених Конституцією України та законами України;
б) Кабінет Міністрів України;
в) Верховна Рада України.
12. За новим кодексом митними органами є:
а) регіональні митниці, митниці, митні пости, пункти пропуску через митний кордон України;
б) спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи, регіональні митниці, митниці;
в) регіональні митниці, митниці, спеціалізовані митні установи і організації.

289
288

13. Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи утворюється, реорганізується та ліквідується:
а) Кабінетом Міністрів України;
б) Верховною Радою України;
в)  Президентом України за поданням Прем'єр-міністра України.
14. Митний пост є:
а) юридичною особою і здійснює свою діяльність відповідно до законодавства України в галузі митної справи;
б) структурним підрозділом регіональної митниці;
в) структурним підрозділом регіональної митниці, митниці.
15. Завданням митної варти є:
а) здійснення заходів, пов'язаних із виявленням, розкриттям, припиненням, профілактикою порушень митних правил, запобіганням таким порушенням;
б) охорона будинків, споруд, приміщень митних органів та інших об'єктів митної інфраструктури, зон митного контролю від будь-яких протиправних посягань;
в) фізичний захист співробітників митних органів, інших осіб, а також товарів, які перебувають у зоні митного контролю, від протиправних дій;
г)  відповіді а), б);
д) усі відповіді правильні.
16. Управління майном митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій здійснює:
а) Кабінет Міністрів України;
б)  Верховна Рада України;
в) керівник спеціально уповноваженого центрального органу влади в галузі митної справи.
17. Звіт про надходження до Державного бюджету України коштів від податків і зборів, справляння яких згідно із законодавством покладено на митні органи, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи подає:
а) Національному банку України;
б) Міністерству фінансів України;
в) Верховній Раді України.
18. Міжнародна діяльність спеціально уповноваженого централь
ного органу виконавчої влади в галузі митної справи спрямо
вується і координується:	
а) Кабінетом Міністрів України;

б) Президентом України;
в) Президентом України та Кабінетом Міністрів України.
19. Відповідно до міжнародних договорів, укладених в установленому законом порядку, митними органами України спільно з митними органами суміжних держав може здійснюватися:
а) створення спільних пунктів пропуску на митному кордоні України;
б) проведення спеціального контролю у пунктах пропуску на митному кордоні України;
в) узгоджене застосування процедур митного контролю, митного оформлення та взаємне визнання документів, що використовуються митними органами для здійснення митних процедур;
г) проведення спільних заходів, спрямованих на запобігання, виявлення і припинення контрабанди та порушень митних правил;
д) відповіді а), б), в);
е)  усі відповіді правильні.
20. Посадові особи митної служби України мають право брати участь:
а) у роботі політичних партій і рухів;
б) у роботі громадських та благодійних організацій;
в) у проведенні страйків і демонстрацій.
21. Суміщення служби в митних органах не допускається, крім:
а) роботи в політичних партіях і рухах у вільний від роботи час;
б) роботи в органах державної виконавчої влади, місцевого та регіонального самоврядування;
в) наукової, викладацької, творчої діяльності та медичної практики.
22. Система підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників митної служби України забезпечує:
а) підготовку наукових та науково-педагогічних кадрів;
б) підготовку фахівців митної справи з вищою освітою;
в) перепідготовку та підвищення кваліфікації працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій;
г)  самостійне навчання посадових осіб митної служби України.

290
291

Митна вартість
(Запитання та відповіді)
І. Загальні положення
Що є основою для нарахування митних та інших обов'язкових платежів?
Основою для нарахування митних та інших обов'язкових платежів є митна вартість.
Що таке митна вартість товару?
Митною вартістю відповідно до ст. 16 Закону України «Про Єдиний митний тариф» є ціна, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товари та інші предмети на момент перетину ними митного кордону України. При визначенні митної вартості до неї включаються ціна товару, зазначена в рахунку-фактурі, а також не включені до рахунку-фактури такі фактичні витрати: на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України; комісійні та брокерські; плата за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належить до цих товарів та інших предметів і повинна бути оплачена імпортером (експортером) прямо чи побічно як умова їх ввезення (вивезення).
Митна вартість товарів (відповідно до нового Митного кодексу) - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України відповідно до положень цього Кодексу.
Що включається в митну вартість?
У митну вартість включається ціна товару, зазначена в рахунку-фактурі, а також витрати на транспортування, навантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, комісійні та брокерські, плата за використання об'єктів інтелектуальної власності.

На які товари поширюється Порядок визначення митної вартості та митної оцінки?
Порядок визначення митної вартості та митної оцінки товарів поширюється на товари, які переміщуються через митний кордон України.
У яких цілях використовуються відомості про митну вартість товарів?
Відомості про митну вартість товарів, заявлені декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України і прийняті митним органом, використовуються для нарахування податків і зборів, ведення митної статистики, а також у відповід-іних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України.
Інформація, надана декларантом і визнана такою, що становить комерційну таємницю чи є конфіденційною, може використовуватися митним органом виключно для митних цілей і не може розголошуватися, передаватися третім особам, включаючи інші органи державної влади, без спеціального дозволу декларанта, за винятком випадків, передбачених законом.
За розголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною, посадові особи митних органів несуть відповідальність згідно з законом.
Чи передбачається новим Митним кодексом декларування митної вартості товарів?
Так, відповідно до нового Митного кодексу митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.
Порядок та умови декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а форма декларації і порядок її заповнення - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Які вимоги до заявленої декларантом митної вартості?
Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення мають базуватися на достовірній, документально підтвердженій інформації, що подається у кількісному вираженні.

292
293

У разі потреби у підтвердженні заявленої декларантом митної вартості товарів декларант зобов'язаний на вимогу митного органу надати йому необхідні для цього відомості.
Чи має право митний орган прийняти рішення про неможливість використання вибраного декларантом методу митної оцінки?
Так, митний орган має право прийняти рішення про неможливість використання вибраного декларантом методу митної оцінки.
Чи зобов'язаний митний орган надати декларанту роз'яс
нення причин, за якими заявлена декларантом митна вартість
товарів не може бути прийнята як основа для нарахування
податків і зборів?	;
Митний орган на письмовий запит декларанта зобов'язаний у термін, що не перевищує ЗО календарних днів, надати декларанту письмове роз'яснення причин, за якими заявлена декларантом митна вартість товарів не може бути прийнята митним органом як основа для нарахування податків і зборів.
Чи має право декларант оскаржити дії митного органу?
Рішення митного органу стосовно визначення митної вартості товарів може бути оскаржене в порядку, встановленому законом.
На чий рахунок відносяться витрати, що виникають у декларанта у зв'язку з наданням додаткових документів на вимогу митних органів?
Витрати, що виникають у декларанта у зв'язку з наданням додаткових документів на вимогу митних органів, відносяться на рахунок декларанта.
Хто несе відповідальність за прийняття рішення щодо митної вартості товарів?
Відповідальність за прийняття рішення щодо митної вартості товарів несе посадова особа органу митної служби, до компетенції якої належить визначення цієї вартості.
294

II. Визначення митної вартості
Які нормативні документи регламентують визначення митної вартості?
Основними документами, що регламентують визначення митної вартості, є:
•   Ст. 16 ЗУ «Про Єдиний митний тариф»;
•   ПКМУ від 05.10.98 р. № 1598 «Про затвердження Порядку визначення митної вартості товарів та інших предметів у разі переміщення їх через митний кордон України» із змінами, внесеними ПКМУ від 12.10.2000 р. № І537;
•   Укази Президента України від 04.10.94 р. № 567 «Про застосування правил інтерпретації комерційних термінів», № 24 від 10.02.96 р. «Про заходи щодо вдосконалення кон'юнктурно-цінової політики у сфері ЗЕД», Наказ ДМСУ від 02.12.99 р. № 782;
•    Митний кодекс України (новий).
За якими методами визначається митна вартість товарів, які імпортуються в Україну?
Визначення митної вартості товарів (відповідно до нового Митного кодексу), які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:
•    за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1);
•    за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2);
•    за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3);
•   на основі віднімання вартості (метод 4);
•   на основі додавання вартості (метод 5);
•   резервного (метод 6).
Основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.
Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із зазначених методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи віднімання та додавання вартості можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.
У якому разі митна вартість товарів визначається на підставі поданих документів?
Митна вартість товарів визначається на підставі поданих документів, коли митному органу надаються документальні підтвердження ціни і зазначені в них відомості не викликають сумніву щодо їх достовірності.
295

У чому суть методу оцінки товарів за ціною угоди?
Митною вартістю за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, є ціна угоди, фактично сплачена, чи ціна, яка підлягає сплаті за товари, які імпортуються за призначенням в Україну, на момент перетинання ними митного кордону України.
Для визначення митної вартості товарів до ціни угоди при цьому додаються, якщо вони не були раніше до неї включені, такі витрати:
1) витрати на доставку товарів до аеропорту, порту чи іншого місця ввезення товарів на митну територію України:
а) вартість транспортування;
б) витрати на навантаження, вивантаження, перевантаження і перевалку товарів;
в) страхові суми;
2) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерські винагороди, за винятком комісійних за закупівлю товару:
б) вартість контейнерів та іншої багатооборотної тари, якщо відповідно до товарної номенклатури вони розглядаються як одне ціле з товарами, що оцінюються;
в) вартість пакування, включаючи вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних з пакуванням;
3) відповідна частина вартості таких товарів та послуг, які прямо чи побічно надаються покупцю безоплатно або за зниженою ціною для використання у зв'язку з виробництвом або продажем (відчуженням) на вивезення товарів, що оцінюються, якщо відповідна частина не була включена до заявленої ціни:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів та інших комплектуючих виробів, які є складовою частиною товарів, що оцінюються;
б) інструментів, штампів, форм та інших подібних предметів, використаних на виробництво товарів, що оцінюються;
в) матеріалів, витрачених на виробництво товарів, що оцінюються (мастильних матеріалів, палива тощо);
г)  інженерної переробки, дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами митної території України і безпосередньо необхідних для виробництва товарів, що оцінюються;
4) ліцензійні та інші платежі за використання об'єктів права інтелектуальної власності, які покупець (імпортер) прямо чи побічно повинен сплатити як умову продажу (відчуження) товарів, що оцінюються;

5) відповідна частина прибутку від будь-якого подальшого перепродажу, передачі чи використання товарів, що оцінюються, на митній території України, яка прямо чи побічно йде на користь продавця.
У яких випадках використовується метод оцінки товарів за ціною угоди?
Зазначений метод використовується для визначення митної вартості товарів, якщо:
1) немає обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання товарів, що оцінюються, за винятком тих, які:
а) вводяться або вимагаються законом;
б) обмежують географічний регіон, в якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) неістотно впливають на ціну товару;
2) продаж (відчуження) та ціна угоди не залежать від дотримання умов, вплив яких неможливо врахувати;
3) використані декларантом відомості підтверджені документально та є кількісно вираженими й достовірними;
4) жодна частина прибутку від будь-якого наступного перепродажу, реалізації чи використання товарів покупцем не буде надходити прямо чи побічно на користь продавця;
5) учасники угоди (експортер та імпортер) не є взаємозалежними особами.
Які особи вважаються взаємозалежними?
Особи вважаються взаємозалежними, якщо:
а) один з учасників угоди (фізична особа чи посадова особа одного з підприємств - учасників угоди) є одночасно посадовою особою іншого підприємства - учасника угоди:
6) учасники угоди є співвласниками підприємства;
в) учасники угоди пов'язані трудовими відносинами;
г)  один з учасників угоди володіє вкладом (паєм) чи акціями з правом голосу в статутному капіталі іншого учасника угоди, які становлять не менше п'яти відсотків статутного капіталу;
д) обидва учасники угоди перебувають під прямим чи непрямим контролем третьої особи;
е)  учасники угоди спільно, прямо чи непрямо контролюють третю особу;
є)  один з учасників угоди прямо чи непрямо контролює іншого учасника угоди;
ж) учасники угоди - фізичні особи чи посадові особи підприємств - учасників угоди є родичами.

297
296

У чому полягає суть методу оцінки за ціною угоди щодо
ідентичних товарів?	
Для визначення митної вартості за методом оцінки за ціною угоди щодо ідентичних товарів за основу береться ціна угоди щодо ідентичних товарів з дотриманням умов, зазначених нижче. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з товарами, що оцінюються, у тому числі за такими, як:
а) фізичні характеристики;
б) якість та репутація на ринку;
в) країна походження;	•
г) виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають зазначеним ознакам.
У яких випадках митна вартість визначається на підставі цін на ідентичні товари?
Митна вартість визначається на підставі цін на ідентичні товари:
•    у разі неможливості її визначення на підставі поданих документів;
•    у разі явної невідповідності заявленої митної вартості товарів тій вартості, яка зазначена в БД ДМСУ.
Які товари вважаються ідентичними?
Ідентичними вважаються товари, які мають однакові ознаки з товарами, що підлягають оцінці, у тому числі:
•    призначення та характеристики;
•    якість, наявність одного й того ж товарного знака та репутацію на ринку:
•    країну походження;
•    виробника.
У яких випадках ціна угоди щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів?
Ціна угоди щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари:
а) продані (відчужені) для ввезення на територію України;
б) ввезені одночасно з товарами, що оцінюються, або не раніше ніж за 90 днів до ввезення товарів, що оцінюються;
в) ввезені приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах.
298

Якщо ідентичні товари ввозилися в іншій кількості або на інших комерційних умовах, декларант повинен провести відповідне коригування їх ціни з урахуванням цих розбіжностей та документально підтвердити митному органу обґрунтованість ціни.
У чому особливості методу оцінки за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів?
Для визначення митної вартості за методом оцінки за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів за основу береться ціна угоди щодо подібних (аналогічних) товарів, які ввозяться (імпортуються), з дотриманням умов, зазначених нижче.
Які товари вважаються подібними?
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому вони виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційне взаємозамінними.
Які критерії використовуються для визначення подібності товарів?
Призначення та характеристики, якість, наявність товарного знака та репутація на ринку.
Як визначити, чи є товари подібними?
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки:
1) якість, наявність торговельної марки і репутація на ринку;
2) країна походження;
3) виробник.
Як враховувати країну походження товарів при визначенні ідентичності чи подібності товарів?
Товари не вважаються ідентичними чи подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не були вироблені в тій же країні, що й товари, які оцінюються.
Як враховувати виробника при визначенні ідентичності чи подібності товарів?
Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, які оцінюються.
299

Коли використовується метод оцінки на основі віднімання вартості?
Визначення митної вартості товарів за методом оцінки на основі віднімання вартості здійснюється у тому разі, якщо оцінювані, ідентичні чи подібні (аналогічні) товари продаватимуться (відчужуватимуться) на митній території України у незмінному стані.
Для визначення митної вартості товарів за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані, ідентичні чи подібні (аналогічні) товари продаються найбільшою партією на території України у час, максимально наближений до часу ввезення, але не пізніше ніж через 90 днів з дати ввезення товарів, що оцінюються, покупцю, що не є взаємозалежною з продавцем особою.
Які витрати віднімаються від ціни товару при використанні даного методу?
Від ціни одиниці товару віднімаються, якщо вони можуть бути виділені, такі компоненти:
1) витрати на виплату комісійних винагород, звичайні надбавки на прибуток та загальні витрати у зв'язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду;
2) суми ввізного (імпортного) мита, податків, зборів та інших платежів, що підлягають сплаті в Україні у зв'язку з ввезенням (імпортом) чи продажем (відчуженням) товарів;
3) звичайні витрати, понесені в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування.
Коли застосовується метод оцінки на основі додавання вартості?
Для визначення митної вартості товарів за методом оцінки на основі додавання вартості за основу береться ціна товарів, розрахована шляхом додавання:
1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником у зв'язку з виробництвом оцінюваних товарів;
2) загальних витрат, характерних для продажу (відчуження) в Україну з країни вивезення товарів того ж виду, у тому числі витрат на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування до місця перетинання митного кордону України, та інших витрат;
3) прибутку, що його звичайно одержує експортер у результаті поставки в Україну таких товарів.

Для я^их випадків передбачено резервний метод визначення митної вартості?
Якщо митна вартість не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених вище, або митний орган аргументовано вважає, що ці методи визначення митної вартості не можуть бути використані, митна вартість оцінюваних товарів визначається з урахуванням світової практики.
Визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу здійснюється на основі законів України і має відповідати принципам та положенням статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ) та Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ)
1994 року.
Для визначення митної вартості за резервним методом митний орган надає декларанту цінову інформацію, що є у його розпорядженні.
Чи існують застереження щодо застосування резервного
методу?
Для визначення митної вартості товарів за резервним методом не може використовуватися:
1) ціна товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
2) ціна товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх
країн;
3) ціна товарів українського походження на внутрішньому
ринку України;
4) довільно встановлена чи достовірно не підтверджена ціна
товарів;
5) витрати на виробництво, що відрізняються від тих, які були визначені вище для розрахунків ціни ідентичних або подібних (аналогічних) товарів;
6) мінімальна митна вартість;
7) більша з двох альтернативних вартостей.
Хто підписує довідку про визначення митної вартості чи здійснення митної оцінки?
Довідку про визначення митної вартості чи здійснення митної оцінки підписує начальник відділу тарифів та митної вартості або особа, що його заміщує.
Якщо ВМД (вантажна митна декларація) заповнюється на товари декількох видів, як розподіляються між товарами різних

ЗОЇ
300

найменувань витрати на страхування при визначенні митної вартості, якщо вони виділені у фактурі окремо?
Пропорційно вартості.
На який момент визначається митна вартість товарів, які надходять на умовах консигнації?
На момент випуску митницею з митного ліцензійного складу у вільний обіг на території України.
Чи включаються суми процентів, що підлягають сплаті за товари, які ввозяться на умовах товарного кредиту, при визначенні митної вартості?
Не включаються.
Що є базою оподаткування ПДВ для товарів, які ввозяться на митну територію України?
Базою оподаткування ПДВ для товарів, які ввозяться на митну територію України є договірна (контрактна) ціна товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахування витрат на транспортування, навантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати інших платежів, пов'язаних із ввезенням таких товарів.
Як визначається митна вартість на товари, які надходять на митний ліцензійний склад на умовах консигнації та заявляються для вільного обігу?
Митна вартість на товари, які надходять на митний ліцензійний склад на умовах консигнації та заявляються для вільного обігу, визначається на момент випуску товарів зі складу, виходячи з вартості, обумовленої контрактом купівлі-продажу та рахунку-фактури, на підставі якого здійснюється оплата цього товару.
Чи включаються при визначенні митної вартості товарів суми процентів, які підлягають сплаті за товари, які ввозяться на умовах товарного кредиту?
Ні, не включаються.
Як визначається митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України громадянами, якісне є суб'єктами підприємницької діяльності?
Визначається на підставі документів (товарні чеки, ярлики, договори дарування тощо), які підтверджують ціну придбання

цих товарів та які можна ідентифікувати з наявним товаром, якщо зазначені в цих документах відомості не викликають сумніву щодо їх достовірності.
У який термін має бути здійснене визначення митної вартості митним органом?
У термін, що не перевищує 15 робочих днів. У виняткових випадках цей термін може бути збільшений за рішенням керівника митного органу.
Чи носять обов'язковий характер висновки експертних організацій щодо вартості товарів при визначенні їх митної вартості?
Висновки експертних організацій щодо вартості товарів при визначенні митної вартості товарів враховуються як допоміжний матеріал.
Які особливості визначення митної вартості товарів, що вивозяться (експортуються) з України?
Митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з України на підставі договору купівлі-продажу або міни, визначається на основі ціни, яку було фактично сплачено або яка підлягає сплаті за ці товари на момент перетинання митного кордону України.
Які витрати включаються до митної вартості товарів, що вивозяться (експортуються)?
До митної вартості товарів, що вивозяться (експортуються), також включаються фактичні витрати, якщо вони не були раніше до неї включені:
а) на навантаження, вивантаження, перевантаження, транспортування та страхування до пункту перетинання митного кордону України;
б) комісійні та брокерські винагороди;
в) ліцензійні та інші платежі за використання об'єктів права інтелектуальної власності, які покупець повинен прямо чи побічно здійснити як умову продажу (експорту) товарів, які оцінюються.
Як визначається митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з України на підставі договору, відмінного від договорів купівлі-продажу чи міни?
Митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з України на підставі договору, відмінного від договорів купівлі

302
303

продажу чи міни, визначається на основі ціни, підтвердженої комерційними, транспортними, банківськими, бухгалтерськими та іншими документами, що містять відомості про вартість товарів, які оцінюються, з урахуванням витрат на транспортування та страхування товарів до пункту перетинання митного кордону України.
Як визначається митна вартість експортних товарів у разі встановлення цінових обмежень на них?
У разі встановлення цінових обмежень під час вивезення (експорту) окремих товарів (індикативні ціни, граничні рівні цін, ціни, встановлені в результаті антидемпінгових розслідувань тощо) митна вартість таких товарів у разі вивезення (експорту) їх з України визначається з урахуванням положень, що визначають порядок застосування зазначених обмежень.
Чи передбачається новим Митним кодексом декларування митної вартості у разі вивезення (експорту) товарів?
У разі вивезення (експорту) товарів, на які встановлено вивізне, антидемпінгове, компенсаційне чи спеціальні види мита, митна вартість декларується шляхом подання декларації митної вартості.
Основою для визначення митної вартості товарів є ціна угоди, яку фактично сплачено чи яка підлягає сплаті за ці товари, якщо на неї не вплинули такі фактори:
1) обмеження щодо прав продавця (експортера) на товари, що оцінюються, за винятком:
а) обмежень, встановлених законами;
б) обмежень, що істотно не впливають на ціну товарів;
2) залежність продажу (відчуження) та ціни угоди від дотримання умов, вплив яких неможливо врахувати;
3) відомості, що використані декларантом для визначення митної вартості товарів, не підтверджені документально або не є кількісно вираженими та достовірними:
4) учасники угоди (експортер та імпортер) є взаємозалежними особами, за винятком випадків, коли їх взаємозалежність не вплинула на ціну угоди, що повинно бути доведено декларантом. При цьому особи вважаються взаємозалежними, якщо має місце хоча б одна з таких умов:
а) один з учасників угоди - фізична особа чи посадова особа одного з підприємств - учасників угоди — є одночасно посадовою особою іншого підприємства - учасника угоди;
б) учасники угоди є співвласниками підприємства;

в) учасники угоди пов'язані трудовими відносинами;
г) один з учасників угоди володіє вкладом (паєм) чи акціями з правом голосу в статутному капіталі іншого учасника угоди, які становлять не менше п'яти відсотків статутного капіталу;
д) обидва учасники угоди перебувають під прямим чи непрямим контролем третьої особи;
е) учасники угоди спільно, прямо чи непрямо контролюють третю особу;
є) один з учасників угоди прямо чи непрямо контролює іншого учасника угоди;
ж) учасники угоди - фізичні особи чи посадові особи підприємств учасників угоди - є родичами.
III. Контроль митної вартості
Хто здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості?
Контроль правильності визначення митної вартості товарів проводиться митним органом, що здійснює митне оформлення товарів.
Безпосередньо контроль за правильністю визначення митної вартості як бази митного оподаткування здійснюється відділом тарифів та митної вартості з метою виявлення спроб та недопущення фактів її заниження.
Які графи ВМД заповнюються для контролю за митною вартістю?
•   гр. 12 «Загальна митна вартість»;
•    гр. 22 «Валюта та загальна фактурна вартість товарів»;
•   гр. 42 «Фактурна вартість»;
•    гр. 45 «Митна вартість».
Хто несе відповідальність за прийняття рішення щодо митної вартості?
Посадова особа митного органу.
Чи можуть залучатися до вирішення особливо складних питань визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон громадянами, співробітники відділів тарифів та митної вартості?
Співробітники відділів тарифів та митної вартості в окремих випадках за рішенням керівництва митниці можуть залучатися

304
305

до вирішення особливо складних питань визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон громадянами.
У яких випадках співробітники відділів тарифів та митної вартості можуть подавати попередні висновки на звернення учасників ЗБД?
Співробітники відділів тарифів та митної вартості не можуть подавати попередні висновки на звернення учасників ЗЕД.
Що повинен зробити інспектор відділу тарифів та митної вартості, що здійснював перевірку документів, у разі його згоди із заявленою митною вартістю?
У разі згоди інспектора відділу тарифів та митної вартості, що здійснював перевірку документів, із заявленою митною вартістю він проставляє на запиті штамп, що містить такі реквізити: найменування митниці, «Відділ тарифів та митної вартості. Митна вартість відповідає заявленій», дату та особистий підпис.
Чи потрібно при визначенні митної вартості поділяти суму страховки «до місця ввезення в Україну» і «після місця ввезення в Україну»?
Ні, не потрібно.
На який момент визначається митна вартість товарів під час їх випуску у вільний обіг із митного ліцензійного складу?
Митна вартість товарів під час їх випуску у вільний обіг із митного ліцензійного складу визначається на момент випуску товарів зі складу.
Для митного оформлення яких товарів надається довідка-розрахунок митної вартості?
Довідка-розрахунок митної вартості надається під час мит
ного оформлення імпортних товарів, перелік яких наведений у      *
додатках до наказу ДМСУ № 782.	•
Чи має право відділ тарифів та митної вартості ініціювати проведення відбору проб та зразків товарів?
Має таке право з метою визначення кода та митної вартості.
Яка ціна є вирішальною при визначенні митної вартості товару, що експортується і підпадає під дію режиму квотування?
Зазначена в ліцензії.
306

Яка ціна товару є вирішальною для визначення митної вартості товарів, які експортуються і підпадають під дію режиму квотування чи ліцензування або щодо яких запроваджено реєстрацію?
Для визначення митної вартості товарів, які експортуються і підпадають ттід дію режиму квотування чи ліцензування або щодо яких запроваджено реєстрацію, вирішальною є ціна товару, зазначена в ліцензії чи в картці реєстрації (обліку) контракту (якщо умови поставки цього товару відповідають тим умовам, відповідно до яких визначається митна вартість).
Чи повинен складатись акт про митний огляд товарів при надсиланні запиту до ВТ та МВ (відділу тарифів та митної вартості) щодо визначення митної вартості товарів?
Згідно з наказом ДМСУ № 782 від 02.12.1999 р. ВТ та МВ має право ініціювати проведення огляду товару.
Чи можуть робітники ВТВ залучатись до вирішення складних питань визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон громадянами?
Можуть, за рішенням керівництва митниці.
Митними органами яких країн передбачено проставлення штампів чи печаток на товаросупровідних документах?
РФ, Білорусі, Угорщини, Молдови, Словаччини.
Який характер носять висновки відділу тарифів та митної вартості, зазначені в довідці про визначення митної вартості товару?
Висновки відділу тарифів та митної вартості, зазначені в довідці про визначення митної вартості товару, є підставою для нарахування та справляння митних платежів.
307

Митна вартість
(Контрольні тести)
І. Поняття митної вартості
1. Митна вартість - це ціна товару на момент:
а) перетину кордону;
б) оформлення ВМД;
в) придбання товару.
2. Митна вартість товарів (відповідно до нового Митного кодексу) - це ціна, яка:
а) фактично сплачена або підлягає сплаті за них на момент перетину митного кордону України;
б) фактично сплачена на момент перетину митного кордону України;
в) заявлена декларантом або визначена митним органом вартість' товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України відповідно до положень цього Кодексу.
3. Чи має право митний орган прийняти рішення про неможливість використання вибраного декларантом методу митної оцінки?
а) так, митний орган має право прийняти рішення про неможливість використання вибраного декларантом методу митної оцінки;
б) ні, митний орган не має такого права.
4. Скільки методів визначення митної вартості встановлено Угодою ГАТТ/СОТ по митній оцінці?
а)  3 методи;
б) 6 методів;
в) 4 методи.	}
5. Головне правило визначення митної вартості?
а) обчислення митної вартості на основі рахунка-фактури (ціни угоди);

б)  обчислення митної вартості на основі ціни на ідентичні товари;
в) обчислення митної вартості на основі ціни на подібні товари.
6. Чи існує мінімальна митна вартість?
а) ні;
б) так;
в) тільки на підакцизні товари.
7. Перелік мінімальних рівнів індикативних цін на деякі види продукції, що експортується з України, щомісяця затверджується Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України на виконання:
а) Закону України від 05.02.92 р. № 2097-ХП «Про Єдиний митний тариф України»;
б) Указу Президента України від 10.02.96 р. № 124/96 «Про заходи щодо вдосконалення кон'юнктурно-цінової політики у сфері зовнішньоекономічної діяльності»;
в) Постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.98 р. № 1598 «Про затвердження Порядку визначення митної вартості товарів та інших предметів у разі переміщення їх через митний кордон України».
8. Який документ регламентує порядок визначення митної вартості?
а) Постанова КМУ від 05.10.98 № 1598;
б)  Митний кодекс України;
в) Закон України «Про Єдиний митний тариф».
9. Основою нарахування ввізного мита, якщо відповідно до Митного тарифу України для товару застосовується адвалерна ставка, є:
а) фактурна вартість;
б) фактурна вартість, але не менша за митну вартість;
в) митна вартість.
10. Базою оподаткування ПДВ є:
а) договірна (контрактна) вартість;
б) договірна (контрактна) вартість, але не менша за митну вартість;
в) митна вартість.
11. Митна вартість визначається на підставі цін на ідентичні товари, що діють у провідних країнах - експортерах цих товарів:
а) у разі неможливості визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів та/або у разі явної невідповідності заявленої митної вартості товарів митній вартості

309
308

товарів, що міститься в базі даних цінової інформації Держ-митслужби;
б)  у разі, коли в інспектора митниці є сумніви щодо її визначення;
в) якщо не подано висновку експертної організації.	*
12. Митна вартість товарів заявляється митному органу декларантом:
а) до переміщення через митний кордон України;
б) під час переміщення через митний кордон України;
в) після переміщення через митний кордон України.
13. Працівники відділу тарифів здійснюють покладені на них функції з контролю за визначенням митної вартості товарів:
а) на момент подання ВМД;
б) після завершення митного оформлення;
в) попередньо (до подання ВМД) на звернення учасників ЗЕД.
14. Ідентичними вважаються товари, які мають однакові:
а) ознаки, призначення, характеристики, якість, наявність одного й того ж товарного знаку та репутацію на ринку;
б) країну походження, виробника;
в) усі відповіді правильні.
15. Подібними вважаються товари, які:
а)  не є ідентичними, але мають подібні характеристики і складаються з подібних компонентів, що дає змогу використову-   , вати їх з тією ж метою, що й товари, які підлягають оцінці, та бути комерційне взаємозамінними;
б) є ідентичними, але мають не подібні характеристики і' складаються з не подібних компонентів, що дає змогу вико* ристовувати їх з тією ж метою, що й товари, які підлягають оцінці, та бути комерційне взаємозамінними;
в) є не подібними, але мають подібні характеристики і складаються з компонентів, що дає змогу використовувати їх з тією ж метою, що й товари, які підлягають оцінці, та бути комерційне невзаємозамінними.
16. Функціональне призначення митної вартості:
а) для ведення митної статистики;	;
б) для здійснення валютного контролю;
в) для розрахунку митних платежів.
17. Функціональне призначення фактурної вартості:
а) для ведення митної статистики;	*
б) для здійснення валютного контролю;
в) для розрахунку митних платежів.

18. Адвалерне мито нараховується у:
а) відсотках до митної вартості;
б) встановленому грошовому розмірі на одиницю товарів та інших предметів, які обкладаються митом;
в) встановленому грошовому розмірі на одиницю товару і у відсотках до митної вартості та інших предметів, що обкладаються митом.
19. Чи впливає заповнення гр. 31 ВМД на правильність визначення митної вартості?
а) так;
б) ні.
II. Призначення митної вартості
1. Яка система визначення митної вартості взята за основу і застосовується в Україні?
а)  «Брюссельська»;
б) система ГАТТ/СОТ;
в) національна методика.
2. Які товари вважаються ідентичними?
а) поставляються з однієї країни;
б) мають однакові ознаки з товаром, що підлягає оцінці;
в) належать до однієї товарної групи.
3. Чи входить до складової митної вартості страхування товару?
а) так, залежно від умов поставки;
б) так;
в) ні.
4. Чи додаються фактичні витрати до митної вартості, що понесені після перетину митного кордону?
а) так, якщо їх не включено до рахунку-фактури;
б) так;
в) ні.
5. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України громадянами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, визначається:
а) на підставі ціни на аналогічні товари на внутрішньому ринку України;
б) на підставі відомостей, що заявляються громадянином в усній чи письмовій формі;
в) на підставі документів (товарні чеки, ярлики, договори дарування тощо), які підтверджують ціну придбання цих товарів

310
311

/
та якґможна ідентифікувати з наявним товаром, якщо зазначені в цих документах відомості не викликають сумніву щодо їх достовірності.
6. Які документи можуть бути використані декларантом для підтвердження достовірності заявленої митної вартості?
а) рахунки-фактури (інвойси) або рахунки-проформи, банківські документи щодо розрахунків за контрактом, які повинні містити всі необхідні реквізити для ідентифікації їх з поставкою, митне оформлення якої здійснюється (копія платіжного доручення з відміткою банку про виконання операції та витяг (копія) з особового рахунку організації, завірений керівником і головним бухгалтером даної організації), рахунки за платежами третім особам на користь продавця;
б) специфікації, коносаменти, товарно-транспортні накладні, ліцензії, картки реєстрації контрактів, сертифікати поход-: ження, копія експортної вантажної митної декларації країни відправлення, договори (угоди) на поставку, договори про спільну діяльність, контракти з третіми особами, які мають відношення до договору (угоди) на поставку; ліцензійні чи авторські угоди: договори доручення, комісії, агентські та брокерські угоди, рахунки за комісійні та брокерські послуги, що належать до товарів, митна вартість яких визначається;
в) замовлення на поставку, договори перевезення та страхування, прайс-листи виробника та продавця товару, відповідна бухгалтерська документація, калькуляція фірми - виробника товару (у разі згоди фірми надати її українському покупцю);
г) інші матеріали, які можуть бути використані для підтвердження митної вартості товарів, заявлених у вантажній митній декларації;
д) висновки організацій, уповноважених Держмитолужбою на проведення цінової експертизи (як допоміжний матеріал); е) усе перелічене в пунктах а), б), в); ж) усі відповіді правильні.
7. Визначення митної вартості повинно бути здійснене митним органом у термін, що не перевищує:
а)  10 робочих днів;
б)  15 робочих днів (у виняткових випадках цей термін може бути збільшений за рішенням керівника митного органу);
в) 20 робочих днів;
г)  15 робочих днів.
8. Для визначення митної вартості товарів, які експортуються і підпадають під дію режиму квотування чи ліцензування або щодо
312

яких запроваджено реєстрацію контрактів, вирішальною є ціна товару,зазначена:
а) у зовнішньоекономічному договорі або в додатку до цього договору;
б) у ліцензії чи в картці реєстрації (обліку) контракту (якщо умови поставки цього товару відповідають тим умовам, відповідно до яких визначається митна вартість);
в) у довідці про визначення митної вартості.
9. У разі встановлення індикативних цін на товари, які експортуються і зовнішньоекономічні угоди щодо яких підлягають реєстрації чи передбачають отримання ліцензії, відповідність цін на зазначені товари індикативним цінам визначає:
а) Держмитслужба;
б) МЗЕЗторг;
в) Міністерство економіки та з питань європейської інтеграції.
10. Якщо при огляді та митному оформленні товару визначити митну вартість на основі поданих документів достовірно неможливо або заявлена митна вартість не відповідає вимогам законодавства в частині її визначення, то запит до відділу тарифів та митної вартості готується:
а) інспектором, що здійснює митне оформлення;
б) інспектором, що здійснює митний догляд;
в) інспектором оперативного підрозділу, який відповідає за нарахування та справляння митних платежів.
11. Висновки відділу тарифів та митної вартості стосовно визначення митної вартості чи здійснення митної оцінки є:
а) підставою для митного оформлення;
б) підставою для нарахування та справляння митних платежів;
в) підставою для прийняття начальником оперативного підрозділу рішення щодо можливості проведення митного оформлення за митною вартістю, заявленою у вантажній митній декларації.
12. За відсутності в базі даних цінової інформації відомостей про вартість певного товару (предмета), на підставі яких визначається його митна вартість, можна поряд з іншими джерелами інформації, які використовуються митними органами, користуватися (тільки як допоміжним матеріалом при визначенні митної вартості чи здійсненні митної оцінки) інформацією таких спеціалізованих організацій:
а) тільки Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків при Міністерстві
313

/	1
зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України («Держ-
зовнішінформ. Про широке коло товарів та послуг...») таї
Державного гемологічного центру (про вартість природного
та дорогоцінного каміння та виробів з нього);
б) тільки науково-дослідного інституту судової експертизи (про транспортні засоби) та Торгово-промислової палати України (про широке коло товарів та послуг);
в) тільки АТ «Укрімпекс» (про широке коло товарів та послуг) і Українського НДІ маркетингу та зовнішньоекономічної інформації (про широке коло товарів та послуг, у першу чергу про рідкоземельні та кольорові метали, деревину та вироби з неї);
г) тільки ДП «Укрпромзовнішекспертиза» (про широке коло > товарів та послуг, передусім про чорні та кольорові метали, продукцію хімічної промисловості та сільського господарства);
д) тільки АТ «Алінекс» (про товари та послуги в галузі легкої
промисловості) та ДЗТП «ІНТЕР-ІСМ» (про алмазні порош
ки та вироби з надтвердих матеріалів, зокрема про синте- ?
тичні алмази);	<
е) тільки Всеукраїнської асоціації автомобільних імпортерів і \
дилерів (про вартість автомобілів) та інших організацій; ж) інформацією всіх вище зазначених організацій.
13.У яких графах вантажної митної декларації подаються відомості про митну вартість товарів, що декларуються?
а) у графах 12 та 42;
б) у графах 12 та 45;
в) у графах 12 та 46.
14. Витрати по розвантаженню, перевантаженню та перевалці товарів можуть не включатися в митну вартість товарів, що ввозяться на митну територію України, у випадку якщо такі операції відбулися:
а) до моменту перетину митного кордону України без документального підтвердження;
б) після перетину митного кордону України без документального підтвердження;
в) до моменту перетину митного кордону України з документальним підтвердженням;
г)  після перетину митного кордону України з документальним підтвердженням.
15. До способів заниження митної вартості товару належать:
а) недодання коштів на транспортування'та страхування;
б) подвійне фактурування, фальсифікація документів;
в)  1 і 2-й способи.
314

16. Митна вартість програмних продуктів на носіях, розроблених для загального використання визначається:
а)  безпосередньо з матеріальним носієм;
б) окремо від матеріальних носіїв;
в) не визначається.
17. При нарахуванні митних платежів на горшкові рослини загальна вага включає:
а) вагу рослин;
б) вагу землі і рослин;
в) вагу землі, рослин і пакувальних матеріалів, в які їх розміщено.
18. У разі неможливості визначення митної вартості на основі поданих документів митна вартість визначається на підставі:
а) ціни на ідентичні та на подібні товари;
б) ціни на ідентичні товари.
19. У яких графах ВМД зазначається загальна митна вартість?
а) гр. 45;
б) гр. 22;
в) гр. 12.
20. У якій графі ВМД зазначається митна вартість товару?
а) гр. 45;
б)  гр. 22;
в) гр. 12.
21. У яких графах ВМД зазначається загальна фактурна вартість?
а)	гр. 46;
б)	гр. 42;
в)	гр. 22.
22. У якій графі ВМД зазначається фактурна вартість товару?
а)	гр. 46;
б)	гр. 42;
в)	гр. 22.
23. Як враховується вартість перевезення товару при визначенні митної вартості?
а)  враховується повністю;
б) враховується до пункту перетину митного кордону України;
в) не враховується.
24. Якщо ВМД заповнюється на товари декількох видів, як розподіляються між товарами різних найменувань витрати на
315

страхування при визначенні митної вартості, якщо вони виділені у фактурі окремо?
а) пропорційно вартості;
б) пропорційно вазі.
25. У якій валюті зазначається митна вартість у довідці розрахунку митної вартості?
а) у валюті України;
б) у валюті контракту;
в) у доларах СІЛА.
26. Який державний орган визначає індикативну ціну товару?
а) Міністерство економіки та з питань європейської інтеграції України;
б) Кабінет Міністрів України;
в) Верховна Рада України.
27. У разі неможливості визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів та у разі відсутності інформації щодо цін на ідентичні товари митна вартість визначається:
а) на підставі ціни на подібні товари, митне оформлення яких здійснювалось раніше;
б) на підставі цін на подібні товари, що діють у провідних краї-нах-експортерах цих товарів;
в) на підставі мінімальних цін на внутрішньому ринку.
28. У якому випадку посадова особа митного органу визначає митну вартість на підставі ціни на ідентичні, подібні товари?
а) у разі явної невідповідності заявленої митної вартості;
б) якщо митна вартість дорівнює фактурної вартості;
в) на товари позиції 1-24-ї групи.
29. Висновок Торгово-промислової палати при визначенні митної вартості є:
а)	допоміжним матеріалом;
б)	законодавчим матеріалом;
в)	не береться до уваги при оформленні товару.
30. Як засвідчується довідка-розрахунок митної вартості?
а) печаткою організації-декларанта;
б) печаткою інспектора оперативного відділу;
в) штампом інспектора оперативного відділу.
31. У яких випадках не складається довідка про визначення митної вартості?
а) у разі згоди інспектора з заявленої митною вартістю;
316

б) коли митна вартість дорівнює фактурній;
в) при оформленні бартерних угод.
32. На підставі яких документів визначається митна вартість на товари, які ввозяться громадянами?
а) товарні чеки, ярлики;
б) зовнішньоекономічний договір;
в) довідка-розрахунок митної вартості.
33. Чи заповнюється довідка-розрахунок митної вартості при оформленні товару на експорт?
а) так;
б) ні.
34. Згідно з яким документом визначається фактурна вартість?
а) договір поставки товару;
б) якісне посвідчення;
в) рахунок-фактура.
35. Довідка про суму витрат на транспортування товарів до кордону України повинна засвідчуватися:
а) керівником підприємства;
б) головним бухгалтером підприємства;
в) керівником та головним бухгалтером підприємства.
36. В Україну з Німеччини надійшов товар «жіноча білизна». Згідно з договором куплі-продажу товар поставляється за умовами ЕХ^У «Інкотермс - 2000» - Мюнхен, вартість якого - 10$ США за комплект. Загальна кількість товару - 300 комплектів. Відповідно фактурна вартість — 3000$ США. Вартість навантаження на транспортний засіб у Мюнхені становить 100$ США. Транспортування вантажу до кордону України автомобільним транспортом - 900$ США. Виберіть правильно обчислену митну вартість даного товару:
а) 3000$ США;
б) 3100$ США;
в) 4000$ США.
37. В Україну з Польщі надійшов товар «вівсяні пластівці». Згідно з договором куплі-продажу товар поставляється за умови ВВП-Коломия, вартість його за контрактом - 4500$ США. Враховуючи обрані умови контракту ВВП-Коломия, до рахунку-фактури продавець включив усі витрати, які він зробив при доставці вантажу до м. Коломия, у т.ч. й зроблені після перетину
317

,'
митного кордону України. Вартість транспортування після пе-° ретину митного кордону - 56$ СТТТА. Яка у даному випадку митна вартість товару?
а) 4500$;
б) 4444$.
38. Митна вартість товарів, що були тимчасово ввезені та заявляються митниці для вільного обігу на території України, має бути?
а) не меншою, ніж та, що визначена митницею на момент переміщення цих товарів через митний кордон України;
б) визначена на підставі ціни укладеного контракту купівлі-продажу з урахуванням знижки;
в) визначена на умовах поставки ЕХ^ - склад територія України.
39. Як визначається митна вартість на товари, що надходять на
митний ліцензійний склад на умовах консигнації та заявляють
ся для вільного обігу?	І
а) визначається на момент випуску товарів зі складу, виходячи  1
з вартості, обумовленої контрактом купівлі-продажу та ра- |
хунку-фактури, на підставі якого здійснюється оплата цього
товару;	|
б) виходячи з величини митної вартості зазначеного товару   | заявленої при розміщенні в режим «митний склад»;
в) виходячи з умови поставки БВП - місце призначення на території України.
40. Здійсніть правильне заповнення гр. 31 ВМД під час декла
рування «тканини» суб'єктом ЗЕД.	1
Суб'єкт ЗЕД зазначає в гр. 31 ВМД : «тканина ситцева, комер
ційна назва «Весна», артикул 453, виробництва «Іванівська ма-  |
нуфактура», 3200 м/п» та проставляє в гр. 33 ВМД код УКТЗЕД |
5208310000. У товаротранспортних документах зазначено, що
ця тканина з вмістом бавовни 100%, поверхневою щільністю
95 г/м2, зеленого кольору, полотняного переплетіння.
Підсубпозиція УКТЗЕД вимагає:
•   визначення якісного складу тканини, а саме: кількості бавовни, якої повинно бути більше 85%;
•    визначення поверхневої щільності ситцю, яка повинна бути не більше 100 г/м2;
•    визначення засобу фарбування тканини, яка повинна бути
лише пофарбована;	^
•    визначення способу переплетіння ниток, який повинен бути лише полотняний.

Виберіть правильне заповнення гр. 31 ВМД:
а)   «тканина ситцева, бавовняна, з вмістом бавовни 100%, поверхневою щільністю 95 г/м2, зеленого кольору, полотняного переплетіння, комерційна назва «Весна», артикул 453, виробництва «Іванівська мануфактура», 3200 м/п»;
б)   «тканина ситцева, поверхневою щільністю 95 г/м2, полотняного переплетення, 3200 м/п, комерційна назва «Весна».
41. Індикативна ціна на насіння соняшника - 270 дол. СПІА/т. Суб'єкт ЗЕД заявляє митну вартість товару 250 дол./т. Разом із ВМД та необхідними документами надається лист узгодження Держзовнішінформу на заявлену вартість. За якою митною вартістю необхідно оформляти товар?
а) митне оформлення здійснюється по 270 дол.;
б) митне оформлення здійснюється по 250 дол.;
в) митне оформлення здійснюється за таких умов: у гр. 12 ВМД - 270 дол., у гр. 22 - 250 дол.
III. Контроль митної вартості
1. На який структурний підрозділ митниці покладається функція контролю митної вартості товарів?
а) відділ платежів;
б) відділ тарифів та митної вартості;
в) вантажний відділ.
2. Хто несе відповідальність за прийняття рішення щодо митної вартості?
а) посадова особа митного органу;
б)  декларант;
в) суб'єкт ЗЕД.
3. На який момент визначається митна вартість товарів, які надходять на умовах консигнації?
а)  на момент розміщення в режим «митний склад»;
б)  на момент випуску митницею з митного ліцензійного складу у вільний обіг на території України.
4. При визначенні митної вартості до неї включаються ціна товару, зазначена в рахунку-фактурі, а також такі фактичні витрати, якщо їх не включено до рахунку-фактури:
а)  на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України;

318
319

б) комісійні та брокерські;
в) плата за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належить до даних товарів та інших предметів і повинна бути оплачена імпортером (експортером) прямо чи побічно як умова їх ввезення (вивезення);
г)  усе перелічене в пунктах а), б);
д) усе перелічене в пунктах а), б), в).
5. Висновки (довідки про визначення митної вартості) відділу тарифів стосовно визначення митної вартості є підставою для:
/а) випуску товару у вільний обіг; / б) нарахування та справляння митних платежів; /    в) відмови у митному оформленні.
/6. Для достовірного визначення митної вартості ВТ та МВ має право:
а) ініціювати проведення огляду товару й відбору проб та зразків;
б) написати картку відмови у митному оформленні товарів;
в) звернутися в Держстандарт України.
7. Остаточне рішення щодо митної вартості напівдорогоцінного каміння, ввезеного суб'єктами ЗЕД на митну територію України, приймає:
а) експерт-гомолог;
б) інспектор митного органу, до компетенції якого належить визначення митної вартості;
в) експерт ТПП (Торгово-промислової палати).
8. Довідка про визначення митної вартості підписується:
а) начальником митниці;
б) начальником ВТ та МВ;
в) інспектором ВТ та МВ.
9. У якій валюті зазначаються відомості про митну вартість у графах ВМД?
а) у доларах США;
б) у валюті контракту;
в) у валюті України.
10. Чи зобов'язаний митний орган надавати роз'яснення причин, унаслідок яких заявлена декларантом митна вартість не може бути прийнята до митного оформлення?
а) так, у тижневий термін;
б) так, у місячний термін;
в) ні.

11. Чи мають права співробітники ВТ та МВ надавати попередні висновки на звернення учасників ЗЕД з питань погодження митної вартості?
а) ні;
б) так;
в) так, при експорті товару.
12. Яким документом визначено перелік товарів, при імпорті яких подається довідка-розрахунок митної вартості?
а) Постанова КМУ № 1598;
б) Постанова КМУ № 1537;
в) Наказ ДМСУ № 782 від 02.12.99.
13. В якій гр. ВМД зазначаються умови поставки?
а) гр. 20;
б) гр. 42;
в) гр. 36.
14. Якщо при експорті ціна товару, обумовлена в зовнішньоекономічній угоді, відрізняється від встановленої на даний момент індикативної ціни, то для митного оформлення такого товару подається:
а) лист-погодження Управління контролю митної вартості та номенклатури Держмитолужби України;
б) лист-погодження Держзовнішінформу;
в) лист-погодження Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України.
15. У виняткових випадках термін визначення митної вартості митним органом може бути збільшений за рішенням:
а) посадової особи митного органу, до компетенції якої належить визначення митної вартості;
б) керівника митного органу;
в) начальника відділу тарифів та митної вартості;
г) заступника начальника митниці за напрямком відповідальності.
16. Митна вартість товарів, що були тимчасово ввезені та заявляються митниці для вільного обігу на території України, визначається:
а) відділом митних платежів;
б) відділом тарифів та митної вартості;
в) відділом митних платежів з можливим (у складних та спірних ситуаціях) залученням відділу тарифів та митної вартості.

320
321

17. Довідка-розрахунок митної вартості встановленого зразку подається суб'єктом ЗЕД (декларантом) при митному оформленні:
а) експорту товарів;
б)  імпорту товарів;
в) експорту і імпорту товарів.
18. Співробітники відділу тарифів та митної вартості не мають права:
а) вирішувати складні питання визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами;
б) узгоджувати митну вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України на безоплатній основі;
в) на звернення учасників ЗЕД подавати попереднє погодження контрактних цін.
19. Яке значення мають висновки експертних організацій при визначенні митної вартості товарів?
а)  вирішальне;
б) як допоміжний матеріал;
в) ніякого.
20. Виберіть із списку особу, яка заповнює довідку-розрахунок митної вартості:
а)	декларант;
б)	експерт;
в)	посадова особа митного органу.
21. Які основні графи ВМД заповнюються для контролю митної вартості?
а)	12,20,22,42,45;
б)	24,31,33,36,47;
в)	11,15,34,37,44.
22. У якому випадку дозволяється відхилення від індикативної ціни?
а) при знижці;
б) при договорі консигнації;
в) при наданні справки Держзовнішінформа.
23. У разі коли митному органу надаються документальні підтвердження ціни (розрахунки фактури, розрахушси-проформи) і зазначені в них суми не викликають сумніву щодо їх достовірності, митна вартість визначається на підставі: а) поданих документів;

б) експертного висновку;
в) визначається інспектором самостійно.
24. У якому випадку митна вартість визначається відповідно до цін на ідентичні товари чи цін на подібні товари та інші предмети, що діють у провідних країнах-експортерах:
а) при явному завищенні заявленої митної вартості, що визначається відповідно до ст. 16 ЗУ «Про Єдиний митний тариф»;
б) при явному заниженні митної вартості, що визначається відповідно до ст. 16 ЗУ «Про Єдиний митний тариф»;
в) при явній невідповідності заявленої митної вартості товарів, що визначається відповідно до ст. 16 ЗУ «Про Єдиний митний тариф».
25. Надана органу митної служби інформація, заявлена як комерційна таємниця або як конфіденційна, може використовуватися:
а) посадовими особами митних органів у будь-яких цілях;
б) передаватися третім особам без спецдозволу особи, яка надала таку інформацію;
в) лише для цілей митного оформлення.
26. Валюта, в якій виражається ціна товару в контракті, - це:
а) валюта платежу;
б) валюта угоди;
в) засіб платежу;
г) форма платежу.
27. Валюта, в якій здійснюється оплата товару за контрактом, - це:
а) валюта ціни;
б) засіб платежу;
в) валюта угоди;
г) валюта платежу.
IV. Умови поставки і митна вартість
1. Скільки існує видів поставок згідно з правилами «Інкотермс -2000»?
а) 13;
б) 15;
в) 18.
2. Умови групи Е (ЕХААО «Інкотермс - 2000» означають, що:
а) усі ризики, пов'язані з доставкою, несе продавець;
б) усі витрати і ризики, пов'язані з доставкою товару до місця призначення, несе покупець;
в) усі витрати щодо транспортування несе продавець.

322
323

3. Базисна умова поставки групи Е - це:
а) умова, за якою продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця без жодних додаткових витрат на транспортування;
б)  умова, за якою продавець несе всі витрати і всю відповідальність за можливі втрати до моменту доставки товару в країну призначення;
в) умова, за якою продавець зобов'язаний надати товари перевізнику, який вказаний продавцем;
г) умова, за якою продавець організовує транспортування товарів і несе пов'язані з цим витрати. Згідно з цією умовою продавець вільний від відповідальності за втрату або псування товару під час транспортування на основному шляху перевезення і не несе додаткових витрат, які можуть виникнути після відправки товару.
4. Базисна умова поставки групи Г - це:
а) умова, за якою продавець несе всі витрати і всю відповідальність за можливі втрати до моменту доставки товару в країну призначення;
б) умова, за якою продавець організовує транспортування товарів і несе пов'язані з цим витрати. Згідно з цією умовою продавець вільний від відповідальності за втрату або псування товару під час транспортування на основному шляху перевезення і не несе додаткових витрат, які можуть виникнути після відправки товару;
в) умова, за якою продавець зобов'язаний надати товари перевізнику, який вказаний продавцем;
г) умова, за якою продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця без жодних додаткових витрат на транспортування.
5. Базисна умова поставки групи С - це:
а) умова, за якою продавець організовує транспортування товарів і несе пов'язані з цим витрати. Згідно з цією умовою продавець вільний від відповідальності за втрату або псування товару під час транспортування на основному шляху перевезення і не несе додаткових витрат, які можуть виникнути після відправки товару;
б) умова, за якою продавець зобов'язаний надати товар у роз
порядження покупця без жодних додаткових витрат на транс
портування;	^
в) умова, за якою продавець зобов'язаний надати товари перевізнику, який вказаний продавцем;

г)  умова, за лкою продавець несе всі витрати і'всю відповідальність за можливі втрати до моменту доставки товару в країну призначення.
6. Базисна умова поставки групи Т) — це:
а) умова, за якою продавець організовує транспортування товарів і несе пов'язані з цим витрати. Згідно з цією умовою продавець вільний від відповідальності за втрату або псування товару під час транспортування на основному шляху перевезення і не несе додаткових витрат, які можуть виникнути після відправки товару;
б) умова, за якою продавець несе всі витрати і всю відповідальність за можливі втрати до моменту доставки товару в /         країну призначення;
в) умова, за якою продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця без жодних додаткових витрат на транспортування;
г)  умова, за якою продавець зобов'язаний надати товари перевізнику, який вказаний продавцем.
7. Міжнародні правила «Інкотермс - 2000» включають в себе формулу типу РКАМКО, яка визначає:
а)  продавець зобов'язаний доставити товар у визначений пункт за рахунок покупця;
б) продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця в пункті, в якому товар знаходився в момент укладення договору і несе при цьому всі витрати;
в) продавець зобов'язаний доставити товар у визначений пункт за свій рахунок. Це передбачає, що до ціни товару додають витрати на одиницю товару по доставці і часто по страхуванню;
г) продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця у пункті, в якому товар знаходився в момент укладення договору і не несе при цьому жодних витрат.
8. З якого моменту всі витрати і ризики втрати товару або його пошкодження несе покупець, якщо контракт виконується на умові РАЗ «Інкотермс - 2000»?
а) коли товар розміщено на борту судна;
б) коли товар розміщено вздовж борту судна на причалі і в визначеному порту;
в) коли покупець отримує товар;
г)  коли товар доставлено в порт.

325
324

9. Згідно з умовою РОВ «Інкотермс - 2000» очистку товару від мита на експорт здійснює:
а)  продавець;
б) покупець;
в) за домовленістю.
10. Умова СРК «Інкотермс - 2000» вимагає від продавця:
а) отримання за свій рахунок експортної та імпортної ліцензії або іншого дозволу державних органів;
б) отримання за свій рахунок імпортної ліцензії та дозволу на транзитні перевезення;
в) отримання за рахунок покупця експортної та імпортної ліцензії;
г) отримання за свій рахунок експортної ліцензії або іншого дозволу державних органів.
11. Хто укладає договір страхування і оплачує страхову премію згідно з умовами СІР «Інкотермс - 2000»?
а) покупець;
б) продавець;
в) покупець або продавець за домовленістю.
12. До якого моменту продавець несе всі ризики загибелі або пошкодження згідно з умовою СІЇ1 «Інкотермс - 2000»?
а) до моменту отримання товару покупцем;
б) до моменту отримання товару перевізником;
в) до моменту переходу товару через поручні судна у порту відвантаження.
13. Обов'язки покупця щодо поставки товару згідно з умовою СРТ «Інкотермс - 2000»:
а) прийняття товару від продавця згідно з контрактом;
б) прийняття товару від перевізника;
в) прийняття товару згідно з пунктом «Поставка товару» від перевізника у визначеному місці призначення;
г) прийняття товару від продавця у визначеному місці.
14. Хто забезпечує страхування вантажів проти ризиків покупця щодо втрати або пошкодження товару під час перевезення згідно з умовою СІР «Інкотермс - 2000»?
а) покупець;
б) продавець;
в) перевізник;	^
326
г) перевізник за домовленістю з продавцем.

15. Місцем постачання товару згідно з умовою БАЇ «Інкотермс - 2000» є:
а) місце призначення;
б) місце передачі товару першому перевізнику;
в) пункт на кордоні країни імпортера;
г)  пункт на кордоні країни експортера.
16. Які обов'язки несе продавець згідно з умовою ВВР «Інкотермс-2000»?
а) здійснює постачання товару до місця призначення за свій рахунок, але імпортне мито не сплачує;
б) максимальні, включаючи отримання експортної та імпорт-/     ної ліцензії, або іншого дозволу за свій рахунок; / в) здійснює постачання товару до місця відвантаження.
17. Базова умова ЕХ\¥ означає, що всі витрати і ризик у зв'язку з переміщенням товарів до місця призначення несе:
а) продавець;
б) покупець;
в) брокер;
г)  перевізник.
18. При базовій умові РАЗ (франко вздовж борту судна, порт доставки зазначений) очищення від імпортного мита бере на себе:
а) продавець;
б) виробник;
в) покупець;
г)  перевізник.
19. Згідно з умовою поставки ВАР (поставка до кордону) проводить митне оформлення в країні експорту, сплачує перевезення товару, його страхування, несе витрати на транзитне оформлення через треті країни:
а) продавець;
б) покупець;
в) виробник;
г) перевізник.
20. Які умови постачання «Інкотермс - 2000» передбачають сплату продавцем імпортного мита?
а) ВЕ<3;
б) ВЕ8;
в) ВВП.
327

21. Як визначається митна вартість товару, що імпортується автотранспортом на умовах СІР - Київ?
а) із вилученням транспортних витрат від кордону до Києва;
б) із додаванням транспортних витрат від міста відправлення до кордону;
в) дорівнює фактурній.
22. Як визначатиметься митна вартість вантажу, що експортується на умовах СРТ - Іллічівськ?
а) дорівнює фактурній;
б) із додаванням витрат на перевантаження в порту;
в) із вилученням вартості транспортування від місця відправлення до Іллічівська.
23. При розрахунку митної вартості на умовах поставки СІР до фактурної вартості додаються (відраховуються) витрати:
а) на транспортування;
б) на транспортування та страхування;
в) на перевантаження.
24. Що не враховується при розрахунку митної вартості товарів?
а) витрати на транспортування;
б) комісійні та брокерські витрати;
в) вартість послуг банку за перерахування коштів.
25. При розрахунку митної вартості на умовах поставки ВАГ вона (як правило):
а) дорівнює фактурній вартості товару;
б) більша за фактурну вартість товару;
в) менша фактурної вартості товару.
26. Митна вартість на умовах поставки ГСА (експорт) визначається:
а) фактурна вартість плюс додаткові витрати до пункту перетину митного кордону України;
б) вартість товару без урахування додаткових витрат;
в) фактурною вартістю.
27. Митна вартість на умовах поставки ВВІ! (експорт) визначається:
а) фактурна вартість плюс додаткові витрати до пункту перетину митного кордону України;
б) фактурна вартість товару з відніманням витрат після пере
тину митного кордону України;	^
в) фактурною вартістю.

28. Митна вартість на умовах поставки ГОВ (експорт) визначається:
а) фактурна вартість плюс додаткові витрати до пункту призначення в країні імпортера;
б) фактурна вартість товару з відніманням витрат, що понесені в порту завантаження;
в) фактурною вартістю.
29. Митна вартість на умовах поставки ОІГ (експорт) визначається:
а) фактурна вартість плюс додаткові витрати до пункту призначення в країні імпортера, що не є портом розвантаження;
б) фактурна вартість товару з відніманням витрат (крім витрат /      на страхування) після перетину митного кордону України;
в) фактурною вартістю.
30. Митна вартість на умовах поставки ГАВ (експорт) визначається:
а) фактурна вартість плюс додаткові витрати в порту завантаження;
б) фактурна вартість товару з відніманням витрат після перетину митного кордону України;
в) фактурною вартістю.
31. Митна вартість на умовах поставки ГСА (імпорт) визначається:
а) фактурна вартість плюс додаткові витрати до пункту перетину митного кордону України;
б) фактурна вартість товару з відніманням витрат до пункту перетину митного кордону України;
в) фактурною вартістю.
32. Митна вартість на умовах поставки ВВП (імпорт) визначається:
а) фактурна вартість з відніманням додаткових витрат до пункту перетину митного кордону України;
б) фактурна вартість товару з відніманням витрат після пункту перетину митного кордону України;
в) фактурною вартістю.
33. Митна вартість на умовах поставки ГОВ (імпорт) визначається:
а)  фактурна вартість плюс додаткові витрати до пункту перетину митного кордону України;
б) вартість товару без додаткових витрат;
в) фактурною вартістю.
34. Митна вартість на умовах поставки СІГ (імпорт) визначається: а) фактурна вартість плюс додаткові витрати до пункту призначення в країні імпортера, що не є портом розвантаження;

328
329

б) фактурна вартість товару з відніманням від пункту заван- \ таження в країні експортера до перетину митного кордону України;
в) фактурною вартістю.
35. Митна вартість на умовах поставки РАЗ (імпорт) визначається:
а) фактурна вартість плюс додаткові витрати в порту завантаження;
б) фактурна вартість товару плюс витрати до пункту перетину митного кордону України;
в) фактурною вартістю.
36. За яких умов поставки митна вартість дорівнює фактурній вартості?
а) РСА;
б) ВАГ;
в) ББП.
37. За яких ум ов поставки митна вартість визначається шляхом віднімання витрат на доставку товару по території України й з ціни, яка фактично сплачена чи підлягає сплаті?
а) ВАГ;
б) ББІ);
в) ЕХ\У.
38. За яких умов поставки митна вартість визначається шляхом додавання витрат на доставку товару до кордону України до ціни, яка фактично сплачена чи підлягає сплаті?
а) БАР;
б) ББП;
в)
330

ДОДАТОК 1
Класифікатор видів податків та зборів
Код виду
	Вид податку або збору
	Підстава для стягнення податків та зборів
	
1
	2
	3

	Митні збори
	Постанова Кабінету
	
001
	Митний збір за перебування товарів та інших предметів під митним контролем
	Міністрів України від 27.01.97
	
003
	Митний збір за митне оформлення товарів та інших предметів у зонах митного контролю на територіях і в приміщеннях підприємств, що зберігають такі товари та інші предмети, чи поза робочим часом, установленим для митниці
	№ 65 "Про ставки митних зборів"
	
010
	Митний збір за митне оформлення товарів та інших предметів

012
	Митний збір за митне оформлення товарів відповідно до режиму тимчасового ввезення (вивезення)

015
	Митний збір за митне оформлення товарів відповідно до режиму митного складу

065
	Додатковий митний збір за митне оформлення нафтопродуктів, що імпортуються на митну територію України й підлягають обкладенню акцизним збором
	Постанова Кабінету Міністрів України від 18.09.98
№ 1460 "Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.97 №65"
	
Мито

	Ввізне мито
	Закон України "Про Єдиний митний тариф"
	
020
	Мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності

021
	Мито на нафтопродукти, які підлягають обкладенню акцизним збором, транспортні засоби, які підлягають обкладенню акцизним збором, та шини до них, які раніше згідно із Законом України "Про ставки акцизного збору і ввізного мита на деякі транспортні засоби та шини до них" обкладалися акцизним збором, що              < ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності

1
	2
	3
	
Антидемпінгове мито
	Закон України "Про Єдиний митний тариф"
	
023
	Антидемпінгове мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності

043
	Антидемпінгове мито на товари, що вивозяться з території України суб'єктами підприємницької діяльності

Спеціальне мито

024
	Спеціальне мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності

Вивізне мито

040
	Мито на товари, що вивозяться з території України суб'єктами підприємницької діяльності

Акцизний збір
	Декрет Кабінету Міністрів України "Про акцизний збір"
	
Акцизний збір з товарів, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності

080
	Спирт

081
	Лікеро-горілчана продукція

082
	Виноробна продукція

083
	Пиво

084
	Тютюн та тютюнові вироби

085
	Транспортні засоби (крім мотоциклів і велосипедів)

086
	Мотоцикли і велосипеди
	Декрет Кабінету Міністрів України "Про акцизний збір"
	
087
	Ювелірні вироби

088
	Бензин моторний

089
	Інші нафтопродукти

027
	Інші підакцизні товари

Податок на додану вартість
	Закон України "Про податок на додану вартість"
	
028 128
	Податок на додану вартість з товарів, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності Податок на додану вартість у неторговому обороті (з громадян)

Єдиний збір, що справляється в пунктах пропуску через державний кордон України
	Закон України "Про Єдиний збір, що справляється в пунктах пропуску через державний кордон України"
	
070
	Єдиний збір, що справляється в пунктах пропуску через державний кордон України (код застосовується виключно при заповненні граф В, С вантажної митної декларації відповідно до митного режиму транзиту)

332
333

ДОДАТОК З
ДОДАТОК 2

Перелік країн, з якими укладено торговельно-економічні угоди з наданням режиму найбільшого сприяння або національного режиму.
Литва
Лівія (р)
Молдова
Монголія
Нідерланди (р)
Об'єднані Арабські Емірати
Польща (р)
Португалія (р)
Республіка Корея (р)
Російська Федерація (к)
Румунія
Словаччина
Словенія (р)
СР Югославія (р)
США(*)
Туніс
Туреччина (ч)
Туркменістан (к)
Угорщина
Узбекистан (к)
Фінляндія
Франція (р)
ФРН (р)
Хорватія
Чехія
Швейцарія (р)
Швеція (р)
Австрія (ч)
Алжир (р)
Аргентина (р)
Бельгія (р)
Білорусь
Болгарія (ч)
Бразилія (р)
Велике герцогство Люксембург
Великобританія (р)
В'єтнам (р)
Гвінея (р)
Греція (ч)
Грузія
Данія (р)
Естонія (ч)
Єгипет(ч)
Ізраїль (р)
Індія (ч)
Індонезія (р)
Іран (р)
Ірландія (р)
Іспанія (р)
Італія (р)
Канада(р)
Киргизстан (к)
Китай (ч)
КНДР
Латвія

Перелік країн, з якими укладено угоди про вільну торгівлю
Азербайджан (р) Білорусія (ч) Вірменія (р) Грузія (р) Естонія (р) Казахстан (*) Латвія (р) Литва Молдова (р) Росія (ч) Туркменістан (р) Узбекистан (р)
Примітка:
(р) - угода, ратифікована Верховною Радою України; (ч) - угода набула чинності;
(*) - на даний час положення угоди не застосовуються; без позначки - угоду підписано, але не ратифіковано Верховною Радою України.

Примітки:
(р) - угода, ратифікована Верховною Радою України;
(ч) - угода набула чинності;
(к) - контингентна угода;
(*) - угода фактично не діє в повному обсязі у зв'язку з обмеження
ми в торгівлі відносно деяких країн колишнього СРСР (поправ
ка Джексона - Веніка);	*
без позначки - угоду підписано, але не ратифіковано Верховною Радою України.

335
334

ДОДАТОК 4
Зразок оформлення ліцензії
1 Організація-заявник, адреса 2. Вхідний номер, дата реєстрації
	8. ЛІЦЕНЗІЯ № РАЗОВА

	7. ЗАЯВА № на разову ліцензію на Імпорт від
	
3. Споживач товару
	9. Продавець - його адреса

	10. Країна продавця
	
4. Країна призначення 5. Країна походження
	11. Термін дії         за заявою       за ліцензією ліцензії
	
6. Митниця
	12. Характер угоди 13. Валюта платежу
	
14. Найменування і      15. Код    16. Одиниця повна                           товару    вимірювання характеристика товару
	17. Кількість       18. Валюта     19. Вартість контракту

	

	
Дод. найменування
	
20. Підстава для запиту ліцензії ВНЕКВОТОВИЙ ІМПОРТ. КОНТРАКТ
СПЕЦИФІКАЦІЯ ДОЗВОЛУ
	22. УЗГОДЖЕНО
П.І.Б. Посада
Дата
	
21. П.І.Б. керівника організації-виробника Посада
Підпис і печатка є в наявності Дата
	23. Міністерство (відомство), яке видало ліцензію
П.І.Б.
Підпис М.П.       ^
	
24. Особливі умови
	
336

ДОДАТОК 5
Заявка на ліцензію на імпорт №
	
Дійсна до _ . _ . _ р. (включно)
	
|
	1 . Організація-замовник, місцезнаходження           Код ЗУКПО Телефон                                        Факс Розрахунковий рахунок Розрахунковий рахунок в іноземній валюті 2. Вхідний номер                                 Дата реєстрації

	3. Споживач товару, місцезнаходження
	4. Продавець, місцезнаходження

	б.Код    6. Одиниці 7. Кількість УКТ      виміру ЗЕД
	8. Вартість        9. Вартість       10. Додаткове (тис.ам.дол)      (вал.контр.)     найменування

	

	1 1 . Країна призначення 12. Країна продавця 13. Країна походження
	14. Базис поставки 15. Валюта контракту 16. Валюта платежу

	17. Митниця
	18. Характер угоди

	19. Підстава для запиту ліцензії
	20. Узгоджено Прізвище, ім'я, по батькові
Посада Підпис
М.П.                                 Дата

	21. П.І.Б. керівника організації-замовника Посада
М.П.                              Підпис                       Дата

	22. Особливі умови /

	337

ДОДАТОК 6
ДОДАТОК 7

Картка реєстрації-обліку №
ЗОВНІШНЬОЕКОНОМІЧНОГО ДОГОВОРУ (КОНТРАКТУ) (дійсна для митного оформлення вантажу за місцем акредитації експортера)
6. Вартість у
валюті
контракту
7. Вартість у
доларах
США
9. Країна імпортера
11. Валюта контракту
12. Валюта розрахунку
14. Характер угоди
Дата
від
Контакт №
рганізація-експортер, юридична адреса
тел. (
Р/р
В/р
)	факс (          )
2. Організація-імпортер, юридична адреса
факс(
тел. І Р/р
4. Одиниця виміру
5. Кількість
3. Код експортного товару (ТНЗЕД)
8. Країна призначення
10. Країна виробника
13. Базис поставки
15. П.І.Б керівника організації-експортера
Посада
М.П.
Паспортні дані
6. Податкова інспекція
7. Особливі умови
Підпис

ДОДАТОК ДО КАРТКИ РЕЄСТРАЦІЇ ОБЛІКУ № ЗОВНІШНЬОЕКОНОМІЧНОГО ДОГОВОРУ (КОНТРАКТУ)
(заповнюється при бартерній угоді)
від
Контракт №
1. Організація-експортер, юридична адреса
тел. (           )                                           факс ( Р/р В/р
	ЗУКПО )
	
2. Організація-імпортер, юридична адреса
тел. (           )                                           факс (           ) Р/р
	
18. Код імпортного товару (ТНЗЕД)
	19. Одиниця       20. Кількість виміру
	21 . Вартість у     22. Вартість у валюті                доларах контракту            США

	

23. Країна призначення                                      2
	4. Країна імпортера
	
25. Країна виробника                                          2
	6. Валюта контракту
	
27. Базир поставки                                              1
	4. Характер угоди
	
15. П.І.Б керівника організації-експортера Посада Паспортні дані
М.П.                                       Підпис
	Дата
	
16. Податкова інспекція
	
17. Особливі умови

 

338
339

ДОДАТОК 8
ДОДАТОК 9

Сертифікат відповідності
Форма 1
ГІГІЄНІЧНИЙ ВИСНОВОК державної санітарно-гігієнічної експертизи на імпортну продукцію

ДЕРЖАВНИЙ КОМІТЕТ УКРАЇНИ
СТАНДАРТИЗАЦІЇ, МЕТРОЛОГІЇ ТА СЕРТИФІКАЦІЇ
(ДЕРЖСТАНДАРТ УКРАЇНИ)
(повне найменування)

Серія
ВИДАНИЙ
(реквізити постачальника імпортованої продукції)
<«І/І^мс<ІІнц(я на поставку Імпортної продукції") (дані контракту на ввезення, сертифікату країни постачальника, виготовлювача тощо, відповідно до п.5.2)
4. Імпортована продукція відповідає мсдико-біологічним вимогам:

Система сертифікації УкрСЕПРО СЕРТИФІКАТ ВІДПОВІДНОСТІ
Зареєстрований у Реєстрі системи сертифікації УкрСЕПРО
________200   р.
_200   р.
№. Дійсний до   "
назва підприємства-виробника (постачальника), його адреса

юрмативних документів України ДСТУ. ДОСТ, санітарні норми та правила тошо)
(досліджеі
Допускається до застосування_	____________________
(сфера, галузь застосування)
5. При застосуванні, зберіганні, транспортуванні (необхідне підкрсслити)_
(найменування продукції і нормативного документа на неї)
Необхідно дотримуватись вимог та здійснювати контроль за вмістом:

код ЄДРПОУ
ЦЕЙ СЕРТИФІКАТ ПОСВІДЧУЄ, ЩО ІДЕНТИФІКОВАНА НАЛЕЖНИМ ЧИНОМ ПРОДУКЦІЯ ________________________________________________
назва продукції, тип, вид. марка і т.ін.
код ТН ЗЕД	кодОКП
ВИПРОБУВАНА І ВІДПОВІДАЄ УСІМ ОБОВ'ЯЗКОВИМ ВИМОГАМ, ЩО ВСТАНОВЛЕНІ В ________________________________________
позначення та назви нормативних документів (за необхідності наводяться пункти)
СЕРТИФІКАТ ПОШИРЮЄТЬСЯ НА _______________________________
наводиться необхідне: виріб, зав, № __;

партію в кількості ____ (шт., кг, м:. і т.ін.) зав. №№ __; час випуску продукції з виробництва
Контроль відповідності сертифікованої продукції вимогам нормативних документів під час випуску з виробництва здійснюється шляхом _
характеристики безпеки продукції, які не
(прізвище, ім'я, по батькові)
(перелічити, вказати нормативний документ, яким вони передбачені) (інші
вказані у нормативному документі)
Висновок на
(найменування)
(строк, обсяг партії)
Експерт(и) Висновок отримав
(підпис дата)
Незавіреиі в установленому порядку копії та ксерокопії недійсні.

наводиться необхідне:
періодичних випробувань зразків (проб) продукції; технічного нагляду за виробництвом сертифікованої продукції, атестованим виробництвом, сертифїкованою системою якості
СЕРТИФІКАТ ВИДАНИЙ _________________________________
назва органу з сертифікації, що видав сертифікат, його адреса, номер атестата акредитації і дата реєстрації
ВВЕЗЕННЯ В УКРАЇНУ ДОЗВОЛЯЄТЬСЯ (для продукції, що ввозиться в Україну)
Керівник органу
з сертифікації продукції	________
шшали, прізвище
.200   р.

340
Печатка
До уваги постачальників, покупців та контролюючих органів!
Копія сертифіката недійсна без оригіналу підпису І печатки органу, що його видав, або центру стандартизації, метрології та сертифікації Держстандарту України (ЦСМС)
341

Реєстраційний номер\
АВЛ у Реєстрі системи
УкрСЕПРО
№
Серія
Продовження додатку 9
1. Виданий на підставі:
- випробувань, що проведені випробувальною(ними) лабораторією(ями)
Номер протоколу
випробувань, дата його
затвердження
Назва акредитованої
випробувальної
лабораторії (АВЛ),
адреса

ДОДАТОК 10
Свідоцтво про визнання
ДЕРЖАВНИЙ КОМІТЕТ УКРАЇНИ
ПО СТАНДАРТИЗАЦІЇ, МЕТРОЛОГІЇ ТА СЕРТИФІКАЦІЇ (ДЕРЖСТАНДАРТ УКРАЇНИ)
Система сертифікації УкрСЕПРО СВІДОЦТВО ПРО ВИЗНАННЯ

Зареєстроване у Реєстрі системи сертифікації УкрСЕПРО
"______200   р.
№ Дійсне до "_
200   р.

ВИДАНЕ
явник (виробник, постачальник, отримувач), його адреса

 

НА ПРОДУКЦІЮ
назва, тип, вид, марка.

 

партія в кількості (шт.. кг„ м:. і т. ін.)

 

шд ТН ЗЕД

ЯКА ВІДПОВІДАЄ
позначення та назви нормативних документів, чинних в Україні, із зазначенням нун
- обстеження виробництва
- атестації виробництва __
НА ПІДСТАВІ
№ акту обстеження, дата реєстрації
назва сертифіката (документу), що засвідчує відповідність, його реєстраційний номер та даі
Л^ атестата, дата реєстрації, термін дії
ВИДАНОГО
- сертифікації системи якості
назва органу, що видав документ, який засвідчує відповідність

У ВІДПОВІДНОСТІ ДО
№ сертифіката, дата реєстрації, термін дії
1. Маркування продукції здійснюється знаком відповідності згідно з ДСТУ 296-93, що наноситься на кожний виріб відповідно до вимог ______________________

міжнародна, регіональна, двостороння угода або інший документ, номер, дата

СВІДОЦТВО ВИДАНЕ
позначення нормативного документа на продукцію
назва органу з сертифікації, що видав свідоцтво про визнання, його адреса.

 

ініціали, прізвище
Місце знаходження знака відповідності
опис місця знаходження знака на продукції

номер атестата акредитації органу з серг
ВВЕЗЕННЯ В УКРАЇНУ ДОЗВОЛЯЄТЬСЯ
Керівник органу
з сертифікації продукції	_________

Печатка
3. Виробник (постачальник) повинен забезпечувати відповідність продукції вимогам нормативних документів, наведених у цьому сертифікаті. За умови порушення вимог сертифікат може бути анульований рішенням органу з сертифікації аб^Держстандарту України.
Печатка

.200  р.
До уваги постачальників, покупців та контролюючих органів!
Копія сертифіката не дійсна без оригіналу підпису і печатки органу, що йога видав або центру стандартизації, метрології та сертифікації Держстандарту України (ЦСМС)

343
342

ДОДАТОК 11
ДОДАТОК 12

Фітосанітарний сертифікат
Ветеринарне свідоцтво

1 Експортер та його адреса Нате апд асігезз о? ехрогіег
2 Фітосанітарний
сертифікат
Рпуіозапііагу
3. Імпортер та його адреса ОесІагесІ пате апо1 асігезз о? сопзідпее
сегїЖсаІе______________ 4 В організацію карантину та захисту рослин з _________(країна) То Оиагапііпе апсі РІапІ ргоіесйоп Ог-дапігайоп оГ_______(соипігу)
5 Місце походження РІасе оі огідіп
6 Пункт ввозу РесІагесІ теапз роіпі о? епігу
Україна ІІкгаіпе 'Іапі ОиагапНпе Оерагїгпепі
7 Спосіб транспортування Ресіагео1 теапз ої сопуеуапсе
______________  -   . . - _,-. .—   >,•   чун І V \*уОЛ И*О____________
9 Кількість Оиапіііу гіесіагесі
8 Маркування, найменування продукції, ботанічна назва рослин Оізііпсіиізгііпд гпапЧз; питЬег апо1 сіезсгірііоп о? раскадез; пате ргогіисе; Ьоіапісаі пате ої ріапіз
_______________________І__________________
10 Цей документ засвідчує, що зазначенні вище рослини і рослинна продукція:
- були перевіренні у відповідності з необхідними процедурами;
- вважаються вільними від карантинних об'єктів, і відповідають вимогам з фітосанітарії країни-імпортера.
Тпіз із 1о сегіігу Іпаї рІапІ ог різні ргосіисіз сІеБслЬво1 аЬоУе: пзує Ьееп іпзресіесі ассогсііпд Іо арргоргіаіе ргосесіигез, апсіаге солзігіегео1 іо Ье Л-ее ^гот диагапііпе резїз апс- ргасіісаїїу 1гее 1гот оІИег іп;игіоиз резіз, апсі іпа( (пеу аге сопзіо'егеа1 {о сопїогт «ііп Іпе сиггепі ргіу4озапі1агу гедиіаііолз о^ ітрогііпд соип{гу________
11 Додаткова декларація АоШІ'опаІ сіесіагаііоп
Заходи знезараження Оізіп^езіаііоп апсі / ог сіізіпі'есііоп Ігеаїтепі 12 Обробка Тгеаїтепі
	18 Місце оформлення РІасе о1 іззие
Дата Оа(е
Підпис інспектора Місце печатки Мате апй зідпаїиге Огдапігайоп оі аиіпогігесі п№г.е*-
	
13 Хімічна (діюча речовина)
СЬетісаІ (асііуе іпдгесіі-епі)
15 Концентрація Сопсепігаїіоп
17 Додаткова інформація АсІо'ШопаІ іпІЬппаІіоп
	14 Експозиція та температура Оигаїіоп апсі Іетрега-іиге
16 Дата Оаіе

	

 
Форма № 2
Для отправки подконтрольпьіх грузов в страньї СНГ
ВЕТЕРИНАРНОЕ СВИДЕТЕЛЬСТВО Ф 25
_200_ р.
Я, нижеподписавшийся ветеринарний врач, вьідал настоящее ветеринарнеє Свидетельство
кому -нанменование юрндическоголнца илн Ф.И.О. фишческого лииа**"
В ТОМ, ЧТО
наименование продукции
В КОЛИЧССТВС
(упаковка)
(маркнровка)
вьіработанная
наименование ІІрсдпрнятия, Ф.И.О. шіадсльца, адрес
дата вьіработки
подвергнута ветеринарно-санитарной зкспсртизс в полном обьсме/
изготовлсна из снрья, прошедшсго вєтеринарно-санитарную зкспсртизу (ненужнос
зачсркнуть), й признана годной для _________________________________
(реализации без ограїшченнй. с ограниченчями ~ указать причини.
и направляется
В
или псреработки согпасно правилам зкспертизи)
вид транспорта, маршрут следования. условия псрсвозки ПО
(наименование н адрес получателя)	наимсіювание. № н дата вьідачи товаротранспортного документа
Продукция подвергнута дополнительньш лабораторним исследованиям _
(наименование лабораторнії.
№ зкспертизьі и результати нсследования)
ОСОБЬІЕ ОТМЕТКИ
Транспортнеє средство очищено и продезинфицировано.
Свидетельство предьявляется для коїітроля при погрузке, в пути следования и передается грузополуча-тешо. Отметки оргаиов госветиадзора об осмотре при погрузке, вьігрузке и в пути следования делаїотся на обороте. Копни свндетельства недействительнн. При установлений нарушеїшй порядка заполиения бланка Свидетельство передается главному госветинспектору субьекта Автономной Республики Крим, области, района Украиньї по месту вьідачи с указанием вьіявлєнньїх нарушений.
Ветеринарнос Свидетельство получил:
(фамшіия. имя, отчество)
(фамилия. имя. отчество)
(должішсть)
(должность)
(дата и подпись)
(подпись)

344
345

се й
ш
м X а
X
а.
я щ й
І я п
а
ш
е
<м
й X
« П X а п
«§ «§
о й
а
«о
І
І а X
г
*
8
а
£
й о а
5 й
ч Й
ДОДАТОК 13
Одноразовий дозвіл на ввезення на митну територію України
НАЦІОНАЛЬНЕ АГЕНТСТВО
з контролю за якістю та безпекою продуктів харчування, лікарських засобів та
виробів медичного призначення
(НАзК України)
серія
№ бланка
_200__р.
Одноразовий дозвіл на ввезення на митну територію України
Назва виробу (продукції)___________________________
(поєна назва)
(синоніми, хімічна назва)
(торгова назва)
Код ТН ЗЕД Дозвіл виданий___
назва (установи, виробника, розробника, одержувача виробу (продукції)) адреса, тел./факс, Е-таіІ
ідентифікаційний код ЄДРПОУ
Походження виробу (продукції)
(країна походження, підприємство-виробник (компанія, фірма), адреса, тел./факс, Е-таіІ) Код ЄДРПОУ, реєстраційний № представника імпортера в Україні
Кількість
^Партія №_
__Серія №_
Мста ввезення
реєстрація, перереєстрація та сертифікація в Україні, експонування на виставках, ярмарках, конференціях
особисте використання громадянами, гуманітарна допомога
стихійні лиха, катастрофи тощо
Сфера застосування_ Голова
Підпис Печатка

346
347

ДОДАТОК 15
Підтвердження про реєстрацію
ДОДАТОК 14
Свідоцтво про державну реєстрацію \

Додаток З
Додаток 5
до порядку державної реєстрації виробів
медичного призначення в Україні
до порядку державної реєстрації виробів медичного призначення в Україні

Підтвердження про державну реєстрацію виробів медичного призначення
Свідоцтво видане
( v детальному відмінку назва юридичної або фізичної особи - заявника про ресстра-шю: місце знаходження, тел./факс, Е-таіІ)
від
ВІД
про тс, що продукція
'мента, виданого в установленому порядку, його номер
(країни походження, підприємство-виробник (компанія, фірма), місцезнаходження, тел./факс, Е-таіІ)
УКРАЇНА МІНІСТЕРСТВО ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я
ДЕРЖАВНИЙ ДЕПАРТАМЕНТ
з контролю за якістю, безпекою та виробництвом лікарських засобів і виробів медичного призначення
СВІДОЦТВО ПРО ДЕРЖАВНУ РЕЄСТРАЦІЮ
{назва виробу медичного призначення, тип, вид, марка та ін., код УКТ ЗЕД)
№

УКРАЇНА МІНІСТЕРСТВО ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я
ДЕРЖАВНИЙ ДЕПАРТАМЕНТ
з контролю за якістю, безпекою та виробництвом
лікарських засобів і виробів медичного призначення
Вироби медичного призначення згідно із завіреним інвойсом _____
_(номер митної печатки	____) до контракту №

(код ЄДРПОУ представника імпортера в Україні)
зареєстрована в Україні та дозволена
(сфера застосування продукції)

Назва виробу, виробник
внесені до Державного реєстру виробів медичного призначення, які дозволені до застосування в медичній практиці в Укра'іні і зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Додаток:
Завірений інвойс №___ від. до контракту № ___від ——
Це свідоцтво дійсне протягом Дата реєстрації _________
(номер митної печатки

 

Дата
Голова Державного департаменту
м.п.
(П.І.Б., підпис)
Голова Державного департаменту
(П.І.Б., підпис)

М.П.

349
348

список
ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ
1.    Закон України «Про банки і банківську діяльність» від 20.03.91 р. № 872-ХП.
2.    Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 01.02.96 р. № 24/96 - ВР.
3.    Закон України «Про Національний банк України» від 20.05.99 р. №679-ХІУ-ВР.
4.    Закон України «Про банки і банківську діяльність» № 872-ХП від 20.03.91 р.
5.    Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 р. (зі змінами і доповненнями, що були внесені Законом України від 07.05.1996 р. № 184/96-ВР).
6.    Закон України «Про аудиторську діяльність» // ВВР України. - 1993. - № 23.
7.    Закон України «Про цінні папери і фондову біржу» // ВВР України. -1991. - № 38.
8.    Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 р. № 959-ХІІ.
9.    Закон України «Про заставу» від 02.10.1992 р. № 265-ХІІ.
10. Закон України «Про митний тариф України» від 05.04.2001 р. № 2371-Ш.
11. Закон України «Про режим іноземного інвестування» / Голос України. - 1996. - № 77. - С. 6-7.
12. Закон України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 р. № 1192-ХГУ.
13. Закон України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» від 15.09.1995 р. № 327/95-ВР.
14. Закон України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97 - ВР.
15. Закон України «Про ставки акцизного збору і ввізного мита на спирт етиловий та алкогольні напої» від 07.05.1996 р. № 179/96 - ВР.
16. Закон України «Про вивізне (експортне) мито на живу худобу та шкіряну сировину» від 07.05.1996 р. № 180/96 - ВР.
17. Закон України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» від 10.09.1999 р. № 1033-ХІУ,
350
18. Закон України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України» від 13.09.2001 р, № 2681-ІП.

19. Закон України «Про внесення зміни до статті 12 дисциплінарного статуту Збройних сил України» від 13.09.2001 р. № 2683-ПЇ.
20. Закон України «Про іпотеку» № 898-ГУ від 05.06.03 р.
21. Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» № 979-ІУ від 19.06.03р.
22. Закон України «Про вільне пересування і вільний вибір місця прожи-ваня в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.03 р.
23. Закон України «Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження» від 17.02.2000 р. № 1457-ІП.
24. Закон України «Про Єдиний митний тариф України» від 05.02.1992 р. № 2097-ХП ВР.
25. Господарський Кодекс України № 436-ІУ від 16.01.03 р.
26. Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93 // Урядовий кур'єр. - № 9. - С. 3-9.
27. Декрет КМУ «Про стандартизацію і сертифікацію» від 10.05.1993 р. № 46-93 (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 11.06.1997 р. № 333/97 - ВР, 14.12.1999 р. № 1288-ХІУ).
28. Інкотермс. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати від 01.01.2000 р. № 560.
29. Інструкція № 7 «Про безготівкові розрахунки в господарському обороті України», затверджена Постановою Правління НБУ від 02.08.1996 р. № 204 (зі змінами і доповненнями) // Баланс. - 1998 - № 50 (227). -С. 11-30.
30. Інструкція про відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті, затверджена Постановою Правління НБУ від 18.12.1998 р. № 527 // Законодавчі і нормативні акти з банківської діяльності. - 1999. -№ 2. - С. 4-40.
31. Інструкція про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті по експортно-імпортним операціям на умовах відстрочки платежів чи поставок, затверджена наказом НБУ від 14.06.1994 р. № 85.
32. Інструкція про порядок регулювання та аналіз діяльності комерційних банків, затверджена Постановою Правління НБУ від 14.04.1998 р. № 141.
33. Інструкція про порядок справляння акцизного збору в разі ввезення товарів суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності на митну територію України від 21.01.2000 р. № 33.
34. Інструкція про порядок справляння ввізного (імпортного) мита від 23.07.1997 р. № 344.
35. Методичні вказівки про ведення параметрів аналітичного обліку, затверджені Постановою Правління НБУ від 17.06.1997 р. № 191.
36. Митний кодекс України від 11.07.2002 р. - К.: Атіка, 2002. - 160 с.
37. Наказ Держмитолужби України «Про затвердження Інструкції про порядок справляння ввізного (імпортного) мита» від 23.07.97 р. № 344.
38. Наказ Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України «Про затвердження Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)» від 06.09.2001 р. № 201.
351

40
41.
42.
43.
44.
45.
46.
47.
48.
49.
50.
51.
52.
53.
54.
55.
39
. Наказ Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження Порядку проведення медичного (санітарного) огляду вантажів у пунктах пропуску через державний кордон та на митній території України» від 15.03.2001 р. № 97.
. Положення про виконання міжбанківських розрахунків через розрахунковий банк за операції, що здійснюються із застосуванням банківських платіжних карток міжнародної платіжної системи УІ8А Іпіегпаііопаї. Затверджено постановою Правління НБУ № 490 від 20.11.98 р., реєстр № 593 від 07.12.98 р.
Положення про міжбанківські розрахунки в Україні, затверджене Постановою Правління НБУ від 08.10.1998 р. № 414 // Законодавчі і нормативні акти з банківської діяльності. - 1998. - № 11. - С. 36-92. Положення про операції банків з векселями, затверджене Постановою Правління НБУ від 28.05.1999 р. № 258.
Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банківських установах України, затверджене Постановою Правління НБУ від 30.12.1998 р. № 566.
Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх використанням. Затверджено постановою Правління НБУ № 479 від 24.09.99 р.
Положення про порядок створення і державної реєстрації банків, відкриття їх філій, представництв, відділень, затверджене Постановою Правління НБУ від 31.08.2001 р. № 375.
Положення про порядок формування і використання резерву для відшкодування можливих втрат за позиками комерційних банків, затверджене Постановою Правління НБУ від 29.09.1997 р. № 323 (зі змінами і доповненнями).
Постанова КМУ «Деякі питання здійснення митного контролю товарів та інших предметів, що переміщують (пересилають) через митний кордон в міжнародних поштових і експрес-відправленнях» № 1948 від 25.12.02 р.
Постанова КМУ «Деякі питання митного оформлення товарів» № 1985 від 25.12.02 р.
Постанова КМУ «Деякі питання режима застосування митного складу» № 1867 від 12.12.02 р.
Постанова КМУ «Про внесення змін і доповнень до Порядку визначення митної вартості товарів та інших предметів у разі переміщення їх через кордон України» від 12.10.2000 р. № 1537.
Постанова КМУ «Про встановлення на 2002 рік квот на експорт труб з чорних металів до Російської Федерації» від 15.01.2002 р. № 48. Постанова КМУ «Про встановлення на 2002 рік квот на імпорт залізорудної продукції походженням з Російської Федерації» від 13.03.2002 р. №327.
Постанова КМУ «Про допуск товарів до переміщення через митний кордон України в режимі тимчасового ввезення (вивезення)» № 1855 від 12.12.02 р.
Постанова КМУ «Про затвердження граничних термінів прохідного митного транзиту товарів» № 1908 від 13.12.02^. Постанова КМУ «Про затвердження переліку товарів промислового призначення, ввіз яких громадянам України, іноземцям і особам без

громадянства за межу митної території України не дозволяється» № 1911 від 13.12.02 р.
56. Постанова КМУ «Про затвердження Порядка введення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності» № 1863 від 12.12.02 р.
57. Постанова КМУ «Про затвердження Порядка верификації сертифікатів походження товарів з України» № 1861 від 12.12.02 р.
58. Постанова КМУ «Про затвердження Порядка визначення держави походження товару, що переміщають через митну територію України» № 1864 від 12.12.02 р.
59. Постанова КМУ «Про затвердження Порядка декларування митної вартості товарів, переміщених через митний кордон України» № 1375 від 28.08.03 р.
60. Постанова КМУ «Про затвердження Порядку визначення митної вар-тості товарів та інших предметів у разі переміщення їх через митний кордон України» від 05.10.1998 р. № 1598.
61. Постанова КМУ «Про основні вузли для спеціалізованого обладнання з виробництва дисків для лазерних систем зчитування, експорт та імпорт яких підлягає ліцензуванню» від 17.05.2002 р. № 672.
62. Постанова КМУ «Про перелік митних і технологічних операцій для визначення критерія достатньої переробки товарів і порядок його встановлення і застосування при визначенні держави походження товарів» № 2030 від 27.12.02 р.
63. Постанова КМУ «Про переліки товарів, експорт та імпорт яких підлягає квотуванню і ліцензуванню у 2002 році» від 18.12.2001 р. № 1703.
64. Постанова КМУ «Про переміщення товарів через митний кордон України в режимі реімпорту» № 1881 від 12.12.02 р.
65. Постанова КМУ «Про ставки митних зборів» від 27.01.1997 р. № 65 (із змінами та доповненнями).
66. Постанова Правління НБУ «Положення про кредитування» від 28.09.1995 р. № 246.
67. Постанова Правління НБУ «Про внесення змін і доповнень до Інструкції про порядок регулювання та аналіз діяльності комерційних банків» від 18.05.1999 р. № 238.
68. Правила здійснення операцій на міжбанківському валютному ринку України, затверджені Постановою Правління НБУ від 18.03.1999 р. № 127// Законодавчі і нормативні акти з банківської діяльності. -1999. - № 4. - С. 36-44.
69. Цивільний Кодекс України № 435-ІУ від 16.01.03 р.
70. Адибеков М.Г. Кредитньїе операции: классификация, порядок привле-чения й учет/ Банк внешнезкономической деятельности. - М.: АО «Консалтбанкир», 1995.
71. Анализ зкономической деятельности клиентов банка: Учеб. пособ. / Под ред. О.Й. Лаврушина. - М.: Инфра-М, 1996.
72. Банки й банковские операции: Учебник / Под ред. Е.Ф. Жукова. -М.: Банки й биржи, ЮНИТИ, 1997.
73. Банковское дело: Учебник / Под ред. О.Й. Лаврушина - М: ФинансьІ й статистика, 1999. - 576 с.

352
353

74.
75.
76.
77.
78.
79.
80.
81.
82.
83.
84.
85.
86.
87.
88.
89.
90.
91.
92.
93.
94.
95.
96.
97.
Малютина. -
Банковская знциклопедия / Под ред. С.И. Днепропетровск, 1994. - 252 с.
Банковская знциклопедия / Под ред. проф. А.М. Мороза - К.: Зльтон 1993. - 397 с.
Бельїх Л.П.Устойчивость коммерческих банков: Как банкам избежать банкротства. - М.: Банки. ЮНИТИ, 1996.
Беляков М.М. Вексель как важнейшее платежное средство. - М.- Трансферт, 1992. - 143 с.
Бусьігин В.П. Международньїе финансовне рьгаки. - Новосибирск: Зкор, 1995. - 224 с.
налоги, консультации. -
Вексель в Украине // Бухгалтерия: право 2000. - № 34 (397). - 21 августа.
Внешнезкономическая деятельность предприятия / Под ред. Л.Е. Стров-ского. -М., 1996.
Голубович А.Д. Валютньїе операции в коммерческих банках. - М.: Менатеп-Информ, 1994.
Горина С.А. Учет в банке на основе нового плана счетов. Проверка правильности отражения банковских операции. - М.: Приор, 1998. Гарантии й аккредитивм в современной банковской практике: Учеб-ник / Под ред. А.Д. Голубовича. - М.: Менатеп-Информ, 1994. Долан 3. Дж. й др. Деньги, банковское дело й денежно-кредитная по-литика / Пер. с англ. В. Лукашевича. - 1994. - 496 с.
Дашков Л.П., Бризгалін А.В. Комерційний договір: від укладення до виконання. - К.: А.Л.Д., 1996. - 172 с.
Електронні платіжні засоби: Матеріали семінару: Аигіетпіа СопзиШпе Огоир. - К., 1998. - С. 151.
Замиуская Е.Р., Кочмола К.В., Лазарева Н.А. Внутренний аудит банка. - М.: Зкспертное бюро, 1997.
Иванов Д.Л. Вексель. - М.: АО «Консалтбанкир», 1994. - 112 с. Ивасев Б.С. Операции коммерческих банков: Учеб. пособ. - К., 1992. - 40 с. Как читать банковские счета / Международная организация труда: Пер. с англ. / Под ред. А.М. Петрачкова. - М.: Финансьі й статистика, 1994. - 224 с.
Международньїе расчетн по коммерческим операциям: 4.1. Аккреди-тив / И.Г. Артемкина й др.- М.: АО «Консалтбанкир», 1994. - 118 с. Метушевська М. Експортно-імпортні операції і банки: контроль проходження платежів чи перевірка зовнішньоекономічної діяльності клієнтів? // Вісник НБУ. - 1996. - № 6. - С. 59-62.
Платежнме системьі: Учеб. пособ. / Под ред. В.А. Ющенко, А.С. Сав-ченко. - К.: Льібидь, 1998. - 416 с.
Полфреман Д., Форд Ф. Основи банковского дела. - М.: Инфра-М, 1996. -624 с.
Роуз Питер С. Банковский менеджмент. Предоставление финансовьіх услуг: Пер. с англ. - М.: Дело, 1997.
Усоскин В.М. Банковские пластиковьіе картшйш. - М: ИПП «Вазап-
Ферро», 1995.	^ Р
Усоскин В.Н. Современньїй коммерческий банк: управление й операции // Все для вас. - М., 1993. - 320 с.

СЛОВНИК ТЕРМІНІВ
Аваль - вексельне поручительство. Особа, що здійснила аваль (аваліст), бере на себе відповідальність за виконання зобов'язань якого-не-будь із зобов'язаних по векселю осіб: акцептантом, векселедавцем, індосантом.
Авансові платежі - сплата до бюджету податків і податкових платежів у розмірах, визначених виходячи з прогнозованих оцінок об'єкта оподаткування або з його фактичних розмірів за попередній період чи аналогічний період попереднього року.
Авізо - офіційне повідомлення, переважно про виконання розрахункової операції, що відсилається одним контрагентом іншому.
Авуари - 1. Різні активи (готівка, чеки, векселі, акредитиви), за рахунок яких можуть бути здійснені виплати і погашені зобов'язання їхніх власників. 2. Грошові ресурси банку в іноземних валютах, цінних паперах, золоті, що є на його рахунках в іноземних банках.
Адвалерне мито - мито, що стягується в разі здійснення процедури митного оформлення товару у вільний обіг та обраховується у відсотковому відношенні від митної вартості партії товару.
Ажіо - відхилення курсу валюти, акцій, векселів та інших цінних паперів від їх номінальної вартості або паритету в бік перевищення.
Ажур - стан бухгалтерського обліку, коли всі записи на рахунках роблять у день здійснення господарських операцій. У ширшому розумінні - коли обліково-обчислювальні роботи виконуються у визначені терміни.
Акредитив - грошовий документ, яким одна кредитна установа (банк) доручає іншому проводити за рахунок депонованих для цієї мети коштів оплату матеріальних цінностей і послуг або виплатити представнику акредитиву готівку.
Актив - перевищення суми вимог фірми над її зобов'язаннями.
Активи високоліквідні - кошти в касі, у Національному банку України та в інших банках, а також активи, що можуть бути швидко проконвертовані у готівкові чи безготівкові кошти.
Активи робочі - кошти на коррахунку, у касі, вкладені в майно, розміщені в інших банках, цінних паперах, надані кредити та інші активи, що дають дохід банку.
Активні операції банків - фінансові операції з розміщення коштів із метою отримання доходу. До активних операцій банку належать: надання кредитів та позичок, придбання цінних паперів, вкладення коштів у комерційні проекти, лізингові, факторингові операції, операції з векселями та інші банківські операції.

354
355

Акциз - мито, що стягується в разі здійснення процедури митного оформлення випуску імпортованих товарів на внутрішній споживчий ринок. Перелік товарів, які обкладаються даним видом мита; визначається окремим державним актом.
Акція - цінний папір, що свідчить про внесення певної частки в капітал акціонерного товариства і надає право на отримання частки прибутку (дивіденду) і управління акціонерним товариством.
Андеррайтинг - купівля на первинному ринку цінних паперів із наступним їх перепродажем інвесторам; укладання договору про гарантування повного або часткового продажу цінних паперів емітента інвесторам, про повний чи частковий їх викуп за фіксованою ціною з наступним перепродажем або про накладання на покупця обов'язку робити все можливе, щоб продати якомога більше цінних паперів, не беручи зобов'язання придбати будь-які цінні папери, що не були продані.
Аукціон - продаж товарів і майна з публічного торгу покупцеві, який запропонував найвищу ціну.
Афілійована особа банку - будь-яка юридична особа, в якій банк має істотну участь або яка має істотну участь у банку.
Базисна умова поставки - визнане в міжнародній комерційній практиці правило, що застосовується в разі укладення зовнішньоторговельного договору (контракту) та визначає взаємні обов'язки покупця та продавця стосовно поставки товарів, що є об'єктом купівлі-продажу. Сукупність правил утворюють Правила інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» за редакцією 1990 року.
Базисна ціна - ціна, попередньо погоджена покупцем та продавцем -майбутніми сторонами зовнішньоторговельного договору (контракту), яка є основою для визначення контрактної ціни товару залежно від сорту, якості тощо та може коригуватися знижками.
Баланс банківський - бухгалтерський баланс, який відбиває стан залучених і власних коштів, їх джерела, розміщення в кредитних та інших операціях.
Банк - спеціалізована установа, яка акумулює тимчасово вільні грошові кошти, надає їх у тимчасове користування у вигляді кредитів, є посередником у взаємних платежах і розрахунках між підприємствами, установами або окремими особами, здійснює касове обслуговування народного господарства і населення і інші операції з грошима і грошовим капіталом.
Банк-емітент — банк, що випускає в обіг грошові знаки, цінні папери та платіжно-розрахункові документи.
Банк з іноземним капіталом - банк, у якому частка капіталу, що належить хоча б одному нерезиденту, перевищує 10 відсотків.
Банківська асоціація - об'єднання банків, яке створюється з метою захисту своїх професійних інтересів.
Банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.
Банківська лінія - кредитна лінія, яку банк відкриває клієнтові.
•Банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених чинним законодавством,

на підставі якого банки мають право здійснювати банківську діяльність.
Банківська таємниця - відомості, що не підлягають оголошенню. До них належать відомості про стан рахунків клієнтів і виконуваних операцій.
Банківський капітал - сукупність банківських капіталів, залучених банком, які використовуються ним у вигляді банківських ресурсів для кредитно-розрахункових і інших операцій.
Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Банківський платіжний інструмент - засіб, що містить реквізити, які ідентифікують його емітента, платіжну систему, в якій він використовується, та, як правило, держателя цього банківського платіжного інструмента. За допомогою банківських платіжних інструментів формуються відповідні документи за операціями, що здійснені з використанням банківських платіжних інструментів, на підставі яких проводиться переказ грошей або надаються інші послуги держателям банківських платіжних інструментів.
Банківські метали - золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів.
Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.
Банківські ресурси - сукупність коштів, що знаходяться в розпорядженні банку і використовуються ним для кредитних, інвестиційних і інших активних операцій. Бартер - еквівалентний обмін товарами між фірмами різних країн.
Проводиться на без валютній основі. Безвідкличні гарантії - гарантії, що можуть бути скасовані лише за
згодою особи, що отримує гарантії. Безвідкличні зобов'язання - зобов'язання, що можуть бути скасовані
лише за згодою кредитора.
Безготівкові розрахунки — система грошових розрахунків, які проводять без участі готівки, тобто перерахуванням банком певної суми з рахунку платника на рахунок одержувача або заліком взаємних вимог підприємств і громадських організацій.
Безпосереднє відвантаження - відвантаження товару, що є об'єктом зовнішньоторговельної угоди, безпосередньо з країни-виробника до країни, що надає цьому товару тарифні преференції. Блокований рахунок - банківський рахунок, розпоряджання яким
обмежене за рішенням слідчих, судових чи урядових органів. Валюта - грошова одиниця певної країни, що використовується для вимірювання величини вартості товарів.

357
356

Валюта іноземна - грошові знаки іноземних держав, а також кредитні кошти обігу і платежу (векселі, чеки), що використовується в міжнародних розрахунках.
Валюта контракту (договору, угоди) - валюта, в якій здійснено оцінку вартості товару за зовнішньоторговельним контрактом. Переважно вона збігається з валютою платежу за договором (контрактом). У разі розбіжності доцільно зазначити порядок перерахунку даних валют (валютне застереження).
Валюта національна - грошова одиниця даної країни, що використовується в зовнішньоекономічних зв'язках і міжнародних розрахунках з іншими країнами.
Валюта платежу - валюта, в якій на підставі згоди сторін здійснюються платежі за зовнішньоторговельними операціями, про що робиться відповідний запис у торговельному договорі (контракті).
Валютна позиція - співвідношення вимог і зобов'язань банку в іноземній валюті. У разі їх рівності вона вважається закритою, а в разі, розбіжності - відкритою.
Валютне регулювання - регулювання державою валютних розрахунків, контролю за валютними операціями, впливу на курс національної валюти, зміни структури та обмеження імпорту, стимулювання експорту тощо.
Валютний паритет - законодавче встановлене співвідношення між двома валютами, яке і є основою валютного курса.
Валютні ринки - центри зосередження валютних операцій, які здійснюються на основі попиту і пропозиції та забезпечують своєчасність міжнародних розрахунків. Учасниками є банки, компанії та їхня клієнтура, а також валютні біржі.
Вантажна митна декларація (ВМД) - документ, який подається до митниці експортером чи імпортером та являє собою заяву про наміри оформити товар у той чи інший митний режим. ВМД подається для здійснення процедур митного оформлення товару та містить всі основні дані стосовно партії товару, що підлягає оформленню, та основні відомості стосовно зовнішньоторговельного договору (контракту).
Вексель - вид цінного паперу. Письмове боргове зобов'язання суворо встановленої форми, яке дає його власнику (векселедержателю) безперечне право після закінчення терміну вимагати з боржника сплати позначеної грошової суми.
Витрати банку - зменшення економічної вигоди за сукупністю господарських операцій банку, крім операцій з розподілу капіталу, які призводять або до скорочення суми активів банківській установи без відповідного скорочення суми її зобов'язань (1), або до збільшення суми зобов'язань банківської установи без відповідного збільшення суми її активів (2).
Відкритий ринок - ринок, на якому здійснюються операції з купівлі-продажу цінних паперів між особами, що не є первинними кредиторами та позичальниками, і коли кошти внаслідок продажу цінних паперів на такому ринку надходять на користь держателя цінних паперів, а не їх емітента. Використовується центральними банками для купівлі-продажу, як правило, короткострокових державних

цінних паперів з метою регулювання грошової маси. Унаслідок купівлі збільшується вкладення коштів в економіку, унаслідок продажу - зменшується.
Гарант — поручитель; держава, установа або особа, що дає в чому-небудь гарантію.
Гарантія банківська - це порука банку-гаранта перед кредитором іншої особи за виконання нею свого зобов'язання в повному обсязі або частково.
Генеральна угода по тарифах і торгівлі (ГАТТ) - ухвалена в 1948 році багатостороння міжнародна угода, спрямована на усунення дискримінації у зовнішній торгівлі та надання учасникам угоди режиму найбільшого сприяння в торгівлі.
Гроші електронні - умовна назва коштів, які використовуються їхніми власниками в електронній системі банківських послуг.
Грошовий обіг — рух грошей в готівковій і безготівковій формі, який обслуговує кругообіг товарів і послуг в процесі розширеного відтворювання.
Грошовий оборот - рух суспільних фондів в грошовій формі в процесі відтворювання, що охоплюють процеси розподілу і обміну.
Грошовий сурогат - будь-які документи у вигляді грошових знаків, що відрізняються від грошової одиниці України, випущені в обіг не Національним банком України і виготовлені з метою здійснення платежів в господарському обороті, крім валютних цінностей.
Грошові кошти - доходи і надходження, що акумулюються в грошовій формі на рахунках підприємств, організацій, установ в банках і використовуються для забезпечення їх власних потреб або розміщені у вигляді ресурсів банків.
Грошово-кредитна політика - комплекс заходів у сфері грошового обігу та кредиту, спрямованих на регулювання економічного зростання, стримування інфляції та забезпечення стабільності грошової одиниці України, забезпечення зайнятості населення та вирівнювання платіжного балансу.
Давальницька сировина - сировина, матеріали, напівфабрикати, комплектуючі вироби, енергоносії, ввезені на митну територію України іноземним замовником (чи закуплені іноземним замовником за іноземну валюту в Україні) і вивезені за її межі українським замовником для використання у виробленні готової продукції з наступним поверненням усієї продукції або її частини до країни власника (чи реалізацією в країні виконавця замовником або за його дорученням виконавцем) або вивезенням до іншої країни. Готову продукцію може бути реалізовано в Україні, якщо давальницьку сировину, з використанням якої вироблено цю продукцію, ввезено іноземним замовником на митну територію України чи закуплено іноземним замовником за іноземну валюту в Україні. Право власності на імпортовану давальницьку сировину та вироблену з неї готову продукцію належить іноземному замовнику.
Дебітор - боржник підприємства.
Дебіторська заборгованість банку - це сума стандартних та сумнівних боргів (що належать юридичним та фізичним особам), які виникають в процесі взаємовідносин з банком.

358
359

Девальвація - знецінення національної грошової одиниці порівняно з іноземною валютою.
Девізна валютна політика - політика регулювання валютного курсу шляхом купівлі-продажу іноземної валюти.
Декларування - заявлення митним органам відповідно до вимог національного законодавства відомостей про кожну товарну партію, що є об'єктом експортної чи імпортної операції, та сплата всіх належних митних платежів.
Демпінг - вивіз товарів з однієї країни в іншу по цінах більш низьким, ніж всередині країни або на міжнародному ринку.
Денонсація - письмова відмова від угоди до закінчення терміну її дії.
Депозит - грошові кошти або цінні папери, що помішуються для зберігання в кредитну установу.
Державний реєстр банків - реєстр, що ведеться Національним банком України і містить відомості про державну реєстрацію усіх банків.
Дисконтна валютна політика — зниження або підвищення Національним банком України процентних ставок за кредит з метою регулювання попиту і пропозиції на позичковий капітал.
Дисконтування - 1) приведення економічних показників різних років до вигляду, в якому можливе їх співставлення за часом; 2) облік векселів.
Довгострокове кредитування - надання банками та іншими кредитними інститутами на тривалий строк (більше 1 року) позичок підприємствам, об'єднанням, організаціям та приватним особам на відновленням, розширенням та створення основних фондів (основного капіталу).
Довірчі операції — операції банків щодо управління майном і виконанням інших послуг в інтересах та за дорученням клієнтів.
Договір - це угода двох і більш осіб з визначенням їхніх прав і обов'язків, спрямованих на виконання певних дій або здійснення операцій.
Договір (контракт) зовнішньоекономічний - матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, якщо інше не встановлено законом або міжнародним договором країни, спрямована на визначення, зміну або припинення їхніх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Доходи банку - збільшення економічної вигоди за сукупністю господарських операцій, крім операцій з реалізації додаткової кількості акцій банку, які обумовлюють або збільшення суми активів банківської установи без відповідного збільшення суми її зобов'язань (1), або зменшення суми зобов'язань банківської установи без відповідного зменшення суми її активів (2).
Економічні нормативи - показники, що встановлюються Національним банком України і дотримання яких є обов'язковим для банків.
Експорт — вивіз за кордон товарів, проданих іноземним покупцям для
реалізації на внутрішньому ринку країни покупця або перепрода
жу у треті країни (реекспорт).	/
Експортне мито - мито, що стягується митними органами до або на момент здійснення процедур митного оформлення вивозу товарів за кордон.

Експортний контроль - система державних заходів стосовно регулювання експорту зброї, боєприпасів, сировини та технологій подвійного призначення. Експортний кредит - кошти, що надаються іноземним покупцям чи
їхнім банкам з метою фінансування їхньої діяльності. Експортний лізинг - угода, згідно з якою лізингова компанія купує обладнання у національної фірми для надання його за кордоном орендареві.
Експортно-імпортні операції - міжнародні розрахунки, у процесі яких регулюються платежі за грошовими вимогами та зобов'язаннями, що виникають у підприємств щодо експорту чи імпорту товарів і послуг.
Емісійні різниці (емісійний дохід) - сума перевищення доходів, отриманих підприємством від первинної емісії власних акцій та інших корпоративних прав над номіналом таких акцій (інших корпоративних прав).
Емісія - випуск в обіг паперових грошей, цінних паперів: акцій, облігацій, депозитних сертифікатів.
Задаток - грошова сума, що видається однією зі сторін договору іншій у рахунок належних платежів, є доказом укладення договору і засобом забезпечення його виконання.
Застава - спосіб забезпечення виконання зобов'язань, що полягає в передачі боржником кредитору грошей або іншої майнової цінності і вартості, якою кредитор має право задовольняти свою вимогу при невиконанні боржником зобов'язань.
Зобов'язання - вимоги до активів банківської установи, що становлять її зобов'язання сплатити фіксовану суму коштів у визначений час у майбутньому. При веденні обліку та складанні звітності до зобов'язань також включаються кредиторська заборгованість за нарахованими процентами та відстрочена дебіторська заборгованість за доходами, але не включаються доходи, прибуток та внутрішньо-банківські розрахунки.
Зовнішня торгівля - торгівля між різними країнами, що передбачає перехід права власності на товари та послуги від одного нерезидента до іншого. Імпорт - ввіз із-за кордону товарів, технологій, капіталів та послуг для
реалізації на внутрішньому споживчому ринку. Імпортне мито - податок, що сплачується в разі ввезення товарів із-за
кордову.
Інвестиції - грошові, майнові, інтелектуальні цінності, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності з метою отримання прибутку або досягнення соціального ефекта; капітальні вкладення у розвиток виробництва або в невиробничу сферу. Інвестиційна діяльність - сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.
Інвестиційний портфель банку - сукупність цінних паперів, придбаних банком в ході активних операцій.
Індикативна ціна - ціна на товар, яка відповідає ціні, що склалась чи складається на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на

360
361

момент здійснення експортної (імпортної) операції з урахуванням умов поставки та умов проведення розрахунків, визначених згідно з законодавством.
Індосамент - форма передачі простих і переказного векселів.
«Інкотермс» - збірник міжнародних комерційних термінів та їх тлумачення, укладений на підставі міжнародної торговельної практики.
Іпотека - здача в заставу землі і іншого нерухомого майна з метою отримання кредитної позики.
Казначейські зобов'язання - боргові цінні папери, що емітуються державою в особі її уповноважених органів, розміщуються виключно на добровільних засадах серед фізичних та юридичних осіб і засвідчують внесення їх власниками грошових коштів до бюджету та надають право на отримання фінансового доходу або інші майнові права, відповідно до умов їх випуску.
Казначейські операції - це операції, пов'язані з інструментами, які використовуються комерційним банком для розміщення надлишків своїх грошових коштів та власного рефінансування.
Квота експортна/імпортна - граничні обсяги товарів, які можна експортувати чи імпортувати.
Кліринг - форма міжнародних безготівкових розрахунків, при якій заборгованість країн одна одній гаситься шляхом заліку взаємної заборгованості.
Коносамент (транспортна накладна) - документ, який видає перевізник вантажу відправнику, що засвідчує отримання вантажу для перевезення та містить зобов'язання доставити його у призначений пункт отримувачеві.
Консигнація - посередницька угода, що здійснюється шляхом передачі консигнантом власного товару консигнатору для його продажу. Право власності на товар до моменту його продажу лишається за консигнантом.
Контракт (договір) - матеріально оформлене юридичне зобов'язання сторін (угода), що визначає їхні взаємні обов'язки та відповідальність за їх виконання.
Контрактивні рахунки - контрактні рахунки, які використовуються для регулювання показників активних рахунків.
Контрактні рахунки - рахунки бухгалтерського обліку, показники яких використовуються для регулювання оцінки об'єктів, які відображені в інших рахунках.
Контрпасивні рахунки - контрактні рахунки, які використовуються для регулювання показників пасивних рахунків.
Кореспондент - особа або установа (фірма, банк), що виконує фінансово-кредитні, комерційні доручення для іншої особи або установи (за рахунок останніх).
Короткостроковий кредит - кредит з початковим строком погашення до 1 року.
Кредит - форма руху позичкового капіталу.
Кредити в поточну діяльність - кредити, надані позичальником на задоволення тимчасової потреби в коштах для придбання поточних активів у разі розриву між часом надходження коштів та здійснення затрат.

Кредитний портфель - сукупність усіх позик, наданих банком з метою отримання доходу. Банк може видавати кредити, безпосередньо укладаючи угоду з позичальником, або купувати позику чи частину позики, яка була видана іншим кредитором, шляхом укладення угоди з позичальником. Кредитний портфель включає агреговану балансову вартість усіх кредитів, у т.ч. і прострочених, пролонгованих та сумнівних щодо повернення. Кредитний портфель не містить відсотків нарахованих, але ще не сплачених, не профінансованих, зобов'язань надати кредит, кредитних ліній, які ще не використані, гарантій та акредитивів, оперативного лізингу. Кредитор - юридична або фізична особа, держава, що надає кредит. Кредиторська заборгованість банку - зобов'язання банку, що є короткостроковими, самостійними зобов'язаннями банківської установи здійснити оплату на користь інших осіб (фізичних та юридичних), які виникають у процесі взаємовідносин із банком. Кредитоспроможність - наявність передумов для отримання кредиту і здатність повернути його. Кредитоспроможність позичальника визначається показниками, які характеризують його акуратність при розрахунках за раніше отриманими кредитами, його поточне фінансове становище, спроможність у разі необхідності мобілізувати кошти з різних джерел, забезпечення оперативних конверсій активів у ліквідні кошти. Курс цінних паперів - ціна, за якою продаються і купуються цінні
папери.
Лізинг - специфічна форма фінансування вкладень на придбання обладнання для виробництва споживчих товарів тривалого користування з метою подальшого надання його в оренду. Ліквідатор - юридична або фізична особа, яка здійснює функції щодо
припинення діяльності банку та задоволення вимог кредиторів. Ліквідаційна маса - усі види майнових активів (майно та майнові права) банку, які належать йому на праві власності на день відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідації. Ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як
юридичної особи.
Ліквідність - здатність однієї або групи фізичних осіб, фірми або будь-якої іншої організації погасити свої фінансові зобов'язання. Ліцензія - дозвіл, виданий уповноваженим державним органом, на здійснення експортно-імпортних операцій, ввезення та вивезення товарів у певних обсягах. Є документом нетарифного регулювання зовнішньоторговельної діяльності.
Лоро - кореспондентський рахунок, що відкривається банком для зарахування сум, виданих або одержаних банком за дорученням свого кореспондента.
Маржа - різниця між ставками по кредитах, що надаються та залучаються, ставками по кредитах різним категоріям позичальників. Митна вартість - ціна, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, що підлягають оподаткуванню митом, на момент перетину митного кордону України.
Митна декларація - заява особи митному органу за встановленою формою відомостей про транспортні засоби і товари, які переміщуються

363
362

через митний кордон країни, або щодо зміни митного режиму стосовно транспортних засобів і товарів.
Митний контроль — сукупність заходів, що здійснюються митними органами з метою забезпечення дотримання відповідних законодавчих та нормативно-правових актів з митної справи.
Митні збори - додаткові платежі, крім митного тарифу, які стягуються митними органами в разі здійснення оформлення експорту, імпорту, транзиту.
Міжбанківські операції (розрахунки) - система здійснення і регулювання платежів за грошовими вимогами і зобов'язаннями, які виникають між банківськими установами в процесі їх діяльності.
Мораторій - зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Мультивалютність - принцип роботи рахунків, за якими операції в іноземній валюті відображаються за тими ж рахунками, що й операції в гривні.
Накопичений дохід за цінними паперами - це частина вартості цінних паперів, що відображає суму нарахованого доходу на час купівлі цінного папера.
Неопераційні основні засоби - ті, що не беруть безпосередньої або побічної участі в банківській діяльності. Наприклад, основні засоби, придбані для здачі в фінансовий лізинг або повернені лізингоодер-жувачем лізингодавцю до прийняття рішення про подальше їх використання; а також основні засоби, за якими прийнято рішення про їх продаж та невикористання банком.
Неплатоспроможність банку - неспроможність банку своєчасно та в повному обсязі виконати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів або зменшення розміру капіталу банку до суми, що становить менше однієї третини мінімального розміру регулятивного капіталу банку.
Нерезидент - юридична або фізична особа з постійним місцем перебування в іншій країні.
Нетарифне регулювання зовнішньої торгівлі - комплекс національних адміністративних заходів, що регулюють експортні та імпортні операції.
Нормативно-правові акти Національного банку України - нормативно-правові акти, що видаються Національним банком України в межах його повноважень.
Облігація - вид цінних паперів з фіксованим доходом, що випуска
ються підприємством або державою, акціонерними компаніями,
фондами, як боргове зобов'язання, при якому емітент зобов'язуєть
ся виплатити держателеві фіксовану грошову суму в певний мо
мент або виплачувати процент.	^
Облікова ставка Національного банку України - виражена у відсотках плата, що береться Національним банком України за рефінансування комерційних банків шляхом купівлі векселів до настання

строку платежу по них І утримується з номінальної суми векселя. Облікова ставка - найнижча серед ставок рефінансування і є орієнтиром ціни на гроші.
Овербот - ситуація на ринку, коли внаслідок великого попиту ціни на товари, валюту чи цінні папери стрімко зростають, дестабілізуючи тим самим ринок.
Овердрафт - право банку виставляти в межах певної суми платіжне доручення зверху залишку на кореспондентському рахунку.
Овернайт - надані та отримані кредити і депозити терміном не більше одного оперційного дня без урахування неробочих днів банку.
Оверсолд - ситуація на ринку, коли ціни на товари, валюту чи цінні папери через перенасичення ними ринку знижуються до збиткового рівня.
Операційні основні засоби - засоби, що беруть безпосередню, повну чи часткову участь у банківській діяльності або сприяють її виконанню. До них належать:
- приміщення адміністративних і операційних служб, житлові приміщення банку;
- обладнання, транспортні засоби, що використовуються банком.
Опціон - 1) придбане за окрему плату право купувати або продавати які-небудь цінності протягом певного проміжку часу; 2) право вибору альтернативних валютних умов контракту.
Пасиви — всі джерела коштів підприємства.
Підрозділ банку - структурна одиниця банку, що не має статусу юридичної особи і виконує функції, визначені банком.
Платіжний оборот - частина грошового обороту, в якому гроші, функціонуючи як засіб платежу, використовуються для погашення зобов'язань.
Платоспроможність - здатність держави, юридичної або фізичної особи своєчасно і повністю виконувати свої платіжні зобов'язання.
Поточний рахунок - вид рахунків у банках, які використовуються для зберігання грошових коштів до запитання і здійснення розрахунків.
Представництво банку - територіальне відокремлений структурний підрозділ банку, що не здійснює банківської діяльності.
Преференційне мито - пільгове мито, що утворює особливі сприятливі умови для однієї або декількох країн у разі імпорту всіх або окремих груп імпортованих товарів.
Преференція - перевага, пільги у вигляді знижок і ставок імпортного мита, звільнень від сплати мита, що можуть надаватися країною на умовах взаємності або в односторонньому порядку.
Пролонгація - продовження терміну дії договору, угоди, позики, векселя.
Процентна ставка - розмір процента, який встановлюється банками по різних видах операцій, що здійснюються ними.
Рахунок-фактура - комерційний рахунок, що містить суму, обов'язкову до сплати.
Реекспорт — зворотне вивезення раніше ввезених до країни товарів за умови їх вивезення у незмінному стані.
Резидент - юридична або фізична особа, яка постійно знаходиться або зареєстрована в даній країні.

365
364

*•
Реімпорт — зворотне ввезення до країни раніше вивезених за кордон вітчизняних товарів за умови їх зворотного ввезення у незмінному стані.
Реорганізація банку — злиття, приєднання, виділення, поділ банку, перетворення його організаційно-правової форми, наслідком яких є передача, прийняття його майна, коштів, прав та обов'язків правонаступникам.
Розрахункові банківські операції - рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи.
Сальдо — різниця між надходженнями коштів і витратами за певний період часу, між вартістю взаємних поставок.
Санація - система економіко-організаційних заходів, спрямованих на оздоровлення фінансового стану підприємств-боржників.
«Своп» — операції, однією з умов яких є обмін або поновлення первинних умов через певний термін.
Сертифікат походження товару - документ, що видається відповідними повноважними органами (торговельно-промисловими палатами) країни експорту та засвідчує походження товару з певної країни.
Спот - вид угоди, що передбачає оплату протягом часу, необхідного для здійснення розрахунків (як правило, 48 годин).
Субординований борг - це позика (забезпечена або незабезпечена), за якою в договірному порядку погоджено, що в разі ліквідації або банкрутства боржника сплата буде здійснена після задоволення вимог усіх інших кредиторів.
Товар - об'єкт купівлі-продажу, ринкових відносин між продавцем та покупцем.
Транзит - переміщення товарів під митним контролем через територію країни без їх використання між двома або в межах одного пункту на митному кордоні.
Транзитні рахунки - рахунки, що використовуються для обліку платежів на час перерахування їх за призначенням згідно з нормативними документами або угодами.
Трансфертні платежі - передаткові виплати юридичним і фізичним особам з бюджету, форма перерозподілу частини фінансових ресурсів, мобілізованих в доходи бюджету.
Трасант - особа, що видає тратту, тобто переводить свій платіж на іншу особу.
Трасат - особа, яка взяла на себе зобов'язання сплатити за переказним векселем.
Уповноважена особа банку - особа, яка на підставі статуту чи угоди має повноваження представляти банк та вчиняти від його імені певні дії, що мають юридичне значення.
Учасники банку - засновники банку, акціонери банку, який є акціонерним товариством, учасники банку, який є товариством з обмеженою відповідальністю, і пайовики кооперативного банку.
Ф'ючерсний контракт - стандартний контракт, який засвідчує зобов'язання особи придбати (продати) цінні папери, кошти або інші активи

у певний час та на певних умовах у майбутньому, з фіксацією цін такого продажу під час укладення такого контракту. факторинг — різновид торгово-комісійної операції, що поєднується з кредитуванням оборотного капіталу клієнта, включає інкасування дебіторської заборгованості клієнта, кредитування і гарантію від кредитних і валютних ризиків. Фактурна вартість - зазначається в рахунку-фактурі та визначає вартість
товару без урахування витрат, пов'язаних з його доставкою. Філія банку - відокремлений структурний підрозділ банку, що не має статусу юридичної особи і здійснює банківську діяльність від імені банку.
Фінансова установа - юридична особа, яка проводить одну або кілька операцій, що можуть виконуватись банками, за винятком залучення вкладів.
Форвард — купівля готівкової валюти на строк. Форфейтинг - кредитування зовнішньоекономічних операцій в формі
купівлі у експортерів векселів, які акцептовані експортером. Центральний банк (ЦБ), або емісійний банк (ЕБ) - це центр з організації банківської справи в країні, навколо якого групуються інші банки і кредитні установи.
Цесія - передання іншим особам своїх зобов'язань (боргу). Ціна базисна - визначає вартість товару певного сорту, якості, хімічного складу. Пов'язана з умовами постачання товару і може містити, крім вартості товару, вартість страхування, транспортування, складування та інших витрат, пов'язаних з його доставкою до певного географічного пункту (базисного пункту). Ціна демпінгова - експортна ціна, нижча за ціну того самого товару на
внутрішньому ринку. Ціна договірна, контрактна - ціна, зафіксована у договорі купівлі-про-
дажу та узгоджена контрагентами угоди.
Цінні папери - грошові документи (акції, облігації, векселі, чеки), що свідчать про право володіння та визначають взаємовідносини між особою, яка їх емітувала, та їх власником і передбачають, як правило, виплату доходу у вигляді дивідендів або відсотків, а також можливість передачі грошових та інших прав, що випливають з цих документів, іншим особам.
Штрафні санкції - примусові заходи щодо стягнення платежів за порушення договірних (контрактних) зобов'язань.
Юридична особа - підприємство або організація, що має відокремлене майно і відповідає ним за своїми зобов'язаннями, від свого імені виступає в цивільному обороті, а також у суді, арбітражному суді як суб'єкт майнових і немайнових прав і обов'язків, а також зареєстроване як таке в законодавче встановленому порядку.

367
366

Навчальне видання Фролов Сергій Михайлович
Банківська справа
і основи митного регулювання
в Україні:
теорія та практика
Навчальний посібник
Директор видавництва Р.В. Кочубей
Художнє оформлення В.Б. Гайдабрус
Комп'ютерна верстка О.В. Бердинських
Технічний редактор Н.Ю. Курносова
Підписано до друку 24.03.2004.
Формат 60x90 '/їв- Папір офсетний.
Гарнітура Скулбук. Друк офсетний.
Ум. друк. арк. 18,6. Обл.-вид. арк. 19,5.
Тираж 1000 прим. Замовлення № 564
Видавничо-торговий дім «Університетська книга»
40030, Україна, м. Суми, вул. Кірова, 27
Тел./факс: (0542) 21-13-57
Тел: (0542) 27-51-43 Е-таіІ: іпїо@ЬооЬ.5шпу.иа
Свідоцтво про внесення суб'єкта видавничої справи
до державного реєстру видавців, виготівників і розповсюджувачів
видавничої продукції ДК № 489 від 18.06.2001.
Віддруковано відповідно до якості
наданих діапозитивів у друкарні «Торнадо»
Україна, 61045, м. Харків, внп. Отакара Яроша, 18